1890.] 
Laugsprotokoller  m.  v.  i  Bergens  Museum. 
11 
have  i  det  mindste  én  Læredreng,  som  er  født  i  Kongens  Riger  og 
Lande.  —  I  Forordningen  om  „Haandverks  Svende  og  Dr  enge" 
gives  derefter  nøjagtigere  Bestemmelser  angaaende  disses  Pligter 
og  Rettigheder. 
Paa  Basis  af  disse  Forordningers  Grundsætninger  udstedtes  i 
de  følgende  Aar  (1682 — 1696)  nye  Laugs  artikler  for  ikke  mindre 
end  38  forskjellige  Professioner,  samtlige  Artikler  gjældende  for 
alle  Kjøbstæder  i  begge  Riger,  hvor  saadanne  Haandverk  maatte 
findes. 
Det  er  fra  denne  Periode,  at  de  i  Museet  opbevarede  Laugs- 
protokoller og  Dokumenter  stammer.  Som  allerede  bemærket,  vil 
de  eftei  følgende  Blade  give  et  og  andet  Indblik  i  denne  Periodes 
Laugsliv. 
Den  bergenske  Haandverkerstands  Kaar  var  i  forrige  Aar- 
hundrede  ikke  lyse.  Det  er  forøvrigt  en  Skjæbne  den  deler  med 
Haandverksbrødre  i  alle  Kongens  Kjøbstæder,  hvad  bedst  sees  af 
det  Utal  af  Klager  og  Besværinger,  som  ustanselig  inclløb  til  Re- 
gjeringen. Det  gik  i  Bergen  som  andetsteds:  dels  laa  Laugene 
indbyrdes  i  Kjævl  og  Kiv  om  Indgreb  paa  hinandens  Territorier, 
dels  var  der  stadige  Stridigheder  mellem  Mesterne  i  samme  Laug 
om  Artiklernes  strikte  Overholdelse  især  i  Henseende  til  „Forprang" 
og  uberettiget  Udbyden  af  Arbejde,  dels  var  der  Uenighed  mellem 
Mestere  og  Svende,  — -  kun  i  én  Ting  syntes  de  alle  at  være  enige, 
nemlig  i  en  ihærdig  Forfølgelse  af  „Fuskere"  og  „Bønhaser",  det 
vil  sige  Folk,  der  arbejdede  uden  at  være  laugsberettigede.  Re- 
gjeringen havde  sin  fulde  Hyre  med  at  holde  det  vidtløftige  Laugs- 
apparat  igjænge,  og  den  maatte  stadig  hjælpe  paa,  enten  ved  at 
gjøre  Indrømm eiser,  saaledes  at  det  tillodes  den  enkelte  at  optages 
i  Laugene  med  Forbigaaelse  af  Laugets  Forskrifter,  eller  ved  at 
se  igjennem  Fingre  med  aabenbare  Forgaaelser  mod  Laugenes  al- 
mindelige  Regler.  Det  blev  Regjeringen  tilslut  saa  broget,  at  der 
endog  var  Tale  om  ganske  at  hæve  Laugstvangen. 
Der  skede  dog  for  vort  Lands  Vedkommende  ingen  væsentlig 
Forandring  før  ved  Loven  af  15de  Juli  1839. 
Ved  denne  Lov  ophævedes  faktisk  Laugene,  idet  det  paabødes, 
at  ethvert  Laug  skulde  ophøre,  naar  enten  samtlige  Mestere  blev 
enige  om  at  hæve  det  eller  de  da  i  Lauget  værende  Mestere  vare 
døde  eller  udgaaede  af  Lauget.  Dog  skulde,  saa  længe  Laugene 
bestod,  enhver  ny  Mester  være  pligtig  til  at  indtræde  i  vedkom- 
mende Laug,  ligesom  Loven  opretholdt  de  ældre  Betingelser  for 
