32 
Johan  Bøgh. 
[No.  6. 
og  af  en  Paategning  paa  Skrivelsen  sees,  at  Fensen  for  sin  Op- 
træden  mod  Oldermanden  maatte  give  „til  de  Fattige  4  Lod  Sølv 
udi  Lauget." 
I  det  hele  faar  man  af  Forhandlingsprotokollen  Indtryk  af,  at 
de  gode  Glarmestere  har  været  stridbare  Folk.  I  ikke  nogen  af 
de  øvrige  Laugs  Forhandlingsprotokoller  findes  tilnærmelsesvis  saa 
mange  Klager  og  Tvistigheder  som  i  foreliggende.  Og  Anledningen 
til  denne  gjennem  Eækker  af  Aar  førte  Kamp  viser  sig  næsten 
altid  at  ligge  i  Mesternes  stadige  Forsøg  paa  gjennem  „Forprang" 
at  forskaffe  sig  Arbejde.  Særlig  har  Nordlands-Stævnerne  givet  rig 
Anledning. 
Endelig  opretter  Mesterne  i  1801  en  høj tidelig  „Convention", 
der  synes  at  love  en  bedre  Fremtid.  Af  dette  karakteristiske 
Dokument  hidsættes  følgende: 
„Længe  har  Enighed  og  Orden,  der  bør  være  ethvert  Selskabs 
Grund-Støtte,  efter  mange  anvendte  Mindelig-Forslag  været  tilsiide- 
sat.  Derimod  har  Ueenighed  og  Uordener  til  Forprang  og  de 
yderligste  Fornærmelser  i  den  seneste  Tiid  tåget  sit  Sæde  i  vores 
hernærværende  Glasmester  Laug  i  Bergen.  Fornemmelig  har  den 
skadelige,  og  for  ærekjære  Borgere  uanstændige,  Uskik  i  den  seenere 
Tiid  tåget  overhaand,  at  nogle  Mestere  have  selv,  ogsaa  ved  deres 
Svenne  og  Drenge,  anmasset  sig  alt  det  Arbeide  de  kunde  faae, 
idet  de  have  reyst  omkring  i  Stævnenstiider  paa  Norfar-Jægterne 
samt  paa  andre  her  til  Byen  søgende  Bønders  Baade  og  Jægter, 
for  at  tilvende  sig  Fortieneste  af  det  Arbeide  disse  vilde  have 
giort,  men  deres  Begierlighed  har  iblandt  gaaet  saa  vidt,  at  de  hos 
Byens  Folk  have  unclerfundigen  tilsneget  sig  det  Arbeide,  der 
kunde  have  været  andre  tiltænkt,  imedens  de  øvrige  Mestere,  der 
have  holdt  sig  Laugets  Artikler  efterrettelige  og  have  søgt  at  ved- 
ligeholde  Broderskab  og  Orden,  have  maattet  savne  Udkomme  til 
deres  og  Familiers  Ophold.  Ofte  have  disse  forurettede  Mestere 
klaget  og  anvendt  Fliid  paa  at  faa  disse  Uordener  og  den  megen 
heraf  frydende  Uenighecl  og  Spliid  ryddet  af  Veyen  og  et  vedvarende 
Enigheds-Baand  knyttet,  men  altid  endtes  slige  mundtlige  Sammen- 
komster med  Modsigelser,  ubehageligt  Kiiv  og  Trætte,  ia  ofte  med 
Udtrykke,  der  vare  nærgaaende  imod  vores  Borgersamfunds  An- 
stændighed.  —  Endelig  have  vi  dog  opnaaet  det  længe  forønskede 
Eenigheds  Maal,  og  vi  have  med  fælles  Overlæg  tåget  den  lykkelige 
Beslutning :  Aldrig  at  kalde  i  Erindring  de  forhen  af  nogle  Mestere 
begangne  Fornærmelser,  eller  Nogen  finde  at  bebreide  dem  disse,. 
