T  idligere  har  jeg  lovet  at  redegjøre  i  nærværende  bind  af 
aarsberetningen  for  mine  udgravninger  i  Gloppen,  Jeg  havde  haabet 
at  faa  fuldføre  undersøgelserne  i  sommer,  men  blev  forhindret  derfra 
af  andre  reiser.  Imidlertid  er  alligevel  noget  gjort  i  inde  vær  ende 
bøst  under  ledelse  af  hr.  udskiftningsformand  J.  Svekdbup.  museets 
ivrige  hjælper  i  disse  bygder.  Netop  mens  dette  skrives,  faar  jeg 
underretning  om.  at  et  nyt  fund  er  bleven  gjort  i  kanten  af  en  stor 
haug,  som  jeg  i  1890  undersøgte  ved  at  grave  en  gang  ind  til 
centrum.  Jeg  opsætter  da  redegjørelsen  for  gravningerne  i  Gloppen 
til  en  anden  gang  og  meddeler  her  kun  et  af  de  interessanteste 
fund,  jeg  gjorde  der  i  forrige  sommer. 
Som  bekjendt  er  klinknagler  af  jern  meget  almindelige  som 
gravgods  i  den  yngre  jernalders  grave.  Den  nærmest  liggende  for- 
klaring er  selvfølgelig,  at  de  har  tilhørt  en  til  begravelsen  benyttet 
baad.  Men  som  oftest  er  antallet  af  nagler  —  selv  om  man  tager 
i  betragtning,  at  det  ved  den  maade,  hvorpaa  et  gravfund  alminde- 
ligvis  fremkommer,  paa  langt  nær  ikke  er  alle  eksemplarer,  der 
kommer  for  dagen  —  alligevel  ikke  saa  stort,  at  det  deraf  kan 
synes  antageligt.  at  en  baad  enten  er  bleven  nedsat  i  haugen  eller 
i  sin  helhed  brændt  paa  stedet.  Man  har  gjort  forskjellige  forsøg 
paa  at  forklare  dette.1)  For  at  danne  sig  en  mening  herom  maa 
man  nøie  adskille  de  fund,  hvor  selve  naglerne  er  brændte,  fra  dem, 
hvor  de  tindes  ubrændte,  noget  som  ikke  altid  er  iagttaget  i  fund- 
beretningerne.  I  sidste  tilfælde  tror  jeg  —  en  del  eiendommelige 
fund  fraregnet  —  at  man  lettest  vil  finde  sandsynlighed  for  at  der 
virkelig  har  været  nedsat  en  baad,  hvori  den  døde,  enten  ubrændt 
)  Jfr.  Rygh  i  Aarbøger  for  nordisk  oldkyndighed  1877  side  177. 
