4 
Gabriel  G-ustafson. 
[No.  8. 
(hvilket  her  er  det  almindelige)  eller  brændt  (hvilket  er  usædvan- 
ligt),  er  bleven  nedlagt.  Naar  en  skattegraver  aabner  en  haug  — 
og  mange  af  lundene  i  vore  museer  er  jo  fremkomne  paa  denne 
maade  —  gaar  han  ned  i  haugens  midte,  graver  sig  ned  til  bunden 
og  gaar  derfra  videre,  til  han  tinder  graven  og  gravgodset,  og  naar 
dette  er  fundet,  er  dermed  hans  arbeide  slut.  Hvis  der  nu  ved 
begravelsen  har  været  nedlagt  en  baacl,  saa  kommer  dens  ender  at 
ligge  urørte  igjen  i  haugen,  og  kun  midten  blir  oprevet.  Naglernes 
orden  i  rækker  ser  graveren  i  de  allerfleste  tilfælder  aldeles  ikke; 
fundet  kommer  til  et  museum  med  den  oplysning,  at  „baatasaum;' 
fandtes  hist  og  her  rundtom  sagerne,  men  de  indsendte  nagler  blir 
kanske  en  fjerdepart,  og  oftest  langt  mindre,  af  hvad  der  virkelig 
laa  i  haugen.  Oftest  bryder  graveren,  i  sin  iver  for  at  finde  noget 
værdifuldt,  sig  ikke  om  at  plukke  op  disse  smaa  nagler,  som  synes 
at  myldre  frem  for  hvert  spadestik.  Vi  faar  da  ind  til  museet  kun 
nogle  faa,  og  det  blir  vanskeligt  at  tænke  sig,  at  der  kan  have 
været,  om  ogsaa  en  liden,  baacl  i  haugen,  hvis  man  kun  tager  hen- 
syn til  det  indsendte  gravgods. 
Naar  derimod  fund  fremkommer  ved  jordbruksarbeide,  som  naar 
en  haug  skal  tåges  væk  for  at  lette  jordens  dyrkning,  da  er  dette 
arbeide  ofte  fordelt  paa  flere  aar,  nitternes  orden  ser  man  ikke,  og 
naar  gravfundet  saa  fremkommer,  glemmer  man  ofte  at  fortælle,  at 
nagler  ogsaa  tidligere  er  paatrufne,  eller  man  ved  ikke,  at  det  kan 
have  nogen  interesse.  Kun  i  ganske  enkelte  tilfælder  faar  vi  i 
museerne  underretning  om,  at  rækker  af  klinknagler  er  blevne  ob- 
serverede. 
Jeg  tror  med  et  ord,  at  maaden  hvorpaa  flertallet  af  gravlund 
fremkommer,  er  saa  utilfredsstillende,  at  man  ikke  faar  bygge  for 
meget  paa  det  større  eller  mindre  antal  jernnagler,  som  følger  fun- 
det til  museerne.  Ialfalcl  kan  ikke  faatalligheden  af  disse  være 
noget  sikkert  bevis  for  fraværet  af  en  baad  i  haugen. 
Det  vil  vel  ogsaa  blive  vanskeligt  at  sige,  hvortil  naglerne  har 
tjent,  naar  de  ikke  skulde  være  fra  baade.  Klinkkonstruktionen  er 
ikke  tjenlig  for  nogen  af  de  gjenstande,  som  man  har  tænkt  kunne 
forklare  forholdet,  ikke  for  skjolde,  ikke  for  kister  o.  s.  v.1) 
Vished  kan  man  selvfølgelig  kun  faa  ved  fortsatte  ordnede  ud- 
gravninger,  men  det  synes  troligt,  at  virkelig  de  fleste  fund  af 
ubrændte  klinknagler  i  vikingetidens  hauger,  ogsaa  er  at  forklare 
*)  Jfr.  Rygh  loe.  cit. 
