1890.] 
En  baadgrav  fra  vikingetiden. 
5 
som  haadfund.  Vanskeligere  er  det  selvfølgelig  at  finde  forklaringen, 
naar  naglerne  er  nedlagt  brændte.  Det  synes  mig  dog  rimeligt,  at 
samme  forklaring  ogsaa  maa  antages  her,  saa  meget  niere  som 
begge  gravskikke  har  været  brugte  ved  siden  af  hinanden  og.  ial- 
fald  efter  hvad  der  hidindtil  er  iagttaget.  ganske  vilkaarlig,  uden  at 
være  grundet  paa  forskjel  i  lokalitet,  tid,  den  dødes  alder  og  kjøn 
eller  lignende.1)  Ved  de  brændte  fund  er  der  visselig  større  sandsyn- 
lighed  for,  at  størsteparten  af  de  nedlagte  nagler  ogsaa  kommer  ind 
med  fimdet  eller  ialfald  blir  observeret,  da  den  brændte  begravelse  oftest 
indtager  en  langt  mindre  plads  end  en  i  jorden  nedsat  baad.  Men 
man  har  dog  ikke  ret  ret  til  at  anse  deres  faatallighed  som  bevis 
for,  at  der  ikke  har  været  en  baadgrav.  Det  turde  være  en  kjends- 
gjerning,  at  forbrændelsen  almindeligvis  ikke  er  gaaet  for  sig  paa 
det  sted,  hvor  de  brændte  levninger  er  nedlagte.  Men  det  er  da 
rimelig  nok,  at  man  ikke  fra  ustrinaen  har  sanmien sanket  de  spredte 
nagler  fra  den  brændte  farkost,  men  kun  tåget  dem,  som  laa 
nærmest  ligets  plads,  og  at  altsaa  kun  en  del  er  kommet  med  i 
graven. 
Hvorvidt  i  enkelte  tilfælder  nogle  nagler  er  blevne  nedlagte, 
uden  at  en  baad  virkelig  er  opofret,  saaledes  som  man  har  antaget, 
derom  bør  man  vistnok  opsætte  sin  mening,  til  flere  sikre  iagtta- 
gelser  foreligger.  Den  fremsatte  forklaring,  at  disse  enkelte  nagler 
da  symbolsk  repræsenterer  den  hele  farkost,  som  man  ikke  har 
villet  eller  ikke  kunnet  spendere,  synes  dog  i  og  for  sig  at  være 
tiltalende.  Antager  man  denne  forklaring,  blir  det  ogsaa  lettere  at 
forståa  forekomsten  af  saadanne  nagler  i  grave,  der  ligger  inde  i 
landet  og  langt  fra  sjøen.  *  orestillingen  om,  at  reisen  til  det  andet 
liv  skulde  gaa  til  sjøs,  kunde  vel  tænkes  bevaret  fra  ældre  tider  og 
andre  forholde.2) 
Det  er  sandt,  at  det  kan  forekomme  os  forbausende  at  finde 
en  talrig  forekommende  opofrelse  af  en  saa  værdifuld  eiendom  som 
en  baad,  for  at  lægge  ned  i  graven;  men  dels  kan  det  jo  i  mange 
tilfælder  have  været  en  meget  liden  baad,  som  otredes,  eller  en 
')  At  ubrændte  vikingegrave  sjeldnere  er  bemerkede  paa  vestlandet  og 
hyppigere  i  Trondhjemsbygden  og  nordligere  landsdele,  kan  bero  paa  mangel- 
fulde  oplysninger.  Foruden  det  nbrændte  fund,  som  lier  skal  omtales,  traf  jeg 
i  1890  endnu  en  nbrændt  vikingegrav  i  Gloppen.    Jfr.  Rygh  loe.  cit.  side.  157. 
2)   Jfr.  Hildebrand,  Folkens  tro  om  sina  doda,  sid.  54. 
