6 
Gabriel  G-ustafson. 
[No.  8. 
gammel  og  ubrugelig,  saa  at  tabet  ikke  blev  saa  stort,  og  dels  maa 
man  virkelig  tænke  sig,  at  naar  enkelte  havde  raad  nok  og  pietet 
nok  til  at  ofre  store  og  fortrinlige  skibe,  som  det  Gokstadmanden 
fik  hvile  i,1)  saa  maa  pieteten  og  offervilligheden,  skjønt  i  mindre 
maalestok,  kunne  tænkes  ogsaa  hos  folk  i  almindelige  vilkaar  over 
hele  landet.  Den  religiøse  skik  har  virkelig  en  stor  magt  ogsaa 
overfor  saa  vindebegjerlige  folk  som  vikingerne  vistnok  var.  Des- 
uden  har  vi.  foruden  antydninger  i  sagaerne,  en  direkte  historisk  op- 
lysning  fra  andet  hold  om,  at  begravelse  i  baad  var  almindelig. 
Ibn  Fozzlan,  den  ofte  citerede  arabiske  reisende,  beretter  nemlig 
om  en  saadan  begravelse,  som  han  selv  har  seet  ved  Wolga  hos 
folket  Ros,  men  folket  Ros  var  som  bekjendt  nordiske  vikinger  og 
deres  afkom.  Xbn  Fozzlan  bemerker,  at  hans  beretning  gj seidel- 
en rig  mands  begravelse;  men  er  det  en  fattig  som  er  død,  tilføier 
han,  saa  blir  han  brændt  i  et  lidet  fartøi. 
Paralleler  er  ogsaa  let  at  anføre,  idet  en  lignende  opofrelse 
af  en  kostbar  brugsgjenstand,  for  at  berede  de  døde  et  passende 
hvilested,  ofte  er  anmerket  i  den  etnografiske  litteratur  hos  forskjel- 
lige folkeslag,  ogsaa  saadanne,  hvis  materielle  velstand  er  langt 
lavere,  end  vi  maa  tænke  os  for  vikingetiden. 
Mange  ordnede  udgravninger  har  bragt  for  dagen  klinknagler ; 
man  skulde  da  vente,  at  ved  disse  fund  spørgsmaalet  skulde  være 
opklaret.  I  mange  tilfælder  er  det  ogsaa  konstater  et,  at  virkelig 
en  farkost  er  benyttet  til  begravelsen.2)  Men  i  mange  fund  er  det 
ikke  lykkedes  at  faa  nogen  sikker  forklaring.  Særdeles  betydnings- 
fulde  for  dette  spørgsmaal  er  antikvar  NlC OL AYSENS  udgravninger 
i  Hedrum  og  Brunlanes  i  aarene  1884,  1885,  1887  og  1888.3)  I 
to  grave  fra  yngre  jernalder  er  her  konstater  et  baade.  I  mange  er 
graven  nedsænket  i  det  faste  grus  under  haugen  og  har  da  ofte 
indeholdt  en  trækiste,  hvoraf  endnu  spor  i  enkelte  tilfælder  kunde 
sees.  Af  redegjørelserne  synes  at  fremgaa,  at  disse  ofte  har  været 
sammenføiet  uden  nagler  eller  spigre  af  jern;  men  i  andre  grave 
*)  Det  er  jo  heller  ikke  det  eneste  kjendte  eksempel  fra  Norge,  —  og  vi 
har  mange  store  hauger  igjen. 
2)  En  sammenstilling  af  de  vigtigste  paa  den  tid  kjendte  fund  i  Norge  og 
Sverige  er  gjort  af  Montelius  i  hans  af  handling  „Om  hogsattning  i  skepp 
under  vikingatiden",  i  Svenska  fornminnesforeningens  tidskrift  VI. 
149  og  følg.  (1885.) 
3)  Se  Nicolay  sens  redegjørelser  i  aarsberetningerne  fra  fortids  foreningen 
for  disse  aar. 
