IO 
A. Lorange. 
[No. 4- 
Hovedsagen svarende til det i Gokstadskibet opførte Gravkammer. 
I Gisle Surssøns Saga berettes, at da Thorgrim Thorstensøn var 
dræbt og skulde hauglægges, lagde man ham i et Skib og opførte 
Haug efter gammel Skik. Men da man skulde » lukke Haugen* gik 
Gisle frem, tog en stor Sten, kastede den ind i Skibet »saa at hver 
Planke var nær ved at briste « og sagde o. s. v. 
Denne Beretning forudsætter tydeligvis en Overbygning, hvor- 
ved Skibet stod delvis frit i Haugen, thi hvorledes skulde den af 
Gisle indkastede Sten ellers kunne have frembragt den beskrevne 
Virkning? 
Det kan heller ikke være Tvivl om, at den til Haugen anvendte 
Jordart paa Grund af sin lerholdige Beskaffenhed har været med 5 
Flid valgt i den Hensigt at bevare Skib og Grav. De store Mas- 
ser af Trækul kan vistnok an tåges at have havt samme praktiske 
Bestemmelse, ligesom der i hver Myr kan hentes Beviser paa Torv- 
jordens Evne til at bevare Træ. 
Men uheldigvis, de tagne Forholdsregler har ikke svaret till 
Forventningerne. Ligesom Mulden i Gokstadhaugen ovenfor Blaa- 
leren havde bragt Dødsskibets Stavnspidser til sporløst at forsvinde 
og i Thunehaugen fortæret hele Fartøiets Overdel, saaledes har 
den rødgule Muld i Storhaugen trods sin Lerholdighed tydeligvis- 
efterhaanden virket ødelæggende paa Skib og Træværk. Saaledes 
som Jordlagenes Stilling og bueformede Forsænkning langs Haugens 
Midtlinie over det indsatte Skib tydelig viste, maa Gravkammerets 
Tag forholdsvis snart være styrtet ind. Derved er naturligvis ikke 
alene Fartøiet blevet delvis sprængt og Begravelsen forstyrret, men: 
Opløsningen af alle forkrænkelige Rester i og udenfor Graven i 
væsentlig Grad befordret. Paa den Maade kan det forklares, at der 
hverken paa Gravkammerets Plads bemærkedes Skeletrester eller 
udenfor i Haugen Rester af offrede Dyr. Kun en tilfældigen be- 
varet Hestekjæve, der laa tæt op under det største Skibsstykke, er 
Bevis paa, at offrede Dyr ikke har manglet. 
Sin største archeologiske Betydning har Fundet derved, at det 
er den første Haugsætning i Skib, som hidtil er iagttaget i hele 
det vestenfjeldske Norge. Haugen var vel saa stor som paa Gok- 
stad. Ogsaa Udstyret og Gravskikken synes at have været meget 
overensstemmende, beregnet paa at sikkre Høvdingen en hædrende 
Reise over Havet til de dødes Land, til Enherjernes ventende 
Skarer. 
Ligbrand har i Regelen fortæret alt Vikingetidens Gravgods af 
Træ. De i Storhaugen fundne Rester er forsaavidt sjeldne Old- 
