14 
A. Lorange. 
[No. 4 - 
BeskarTenhed vanskeliggjorde naturligvis i høi Grad Opdagelsen af 
alle mindre Gjenstande. Hvert Spadtag dannede en firesidet Klump, 
og i hver saadan kunde forvist ligge skjult mange rare Ting. Selv 
den Omstændighed, at Mulden i Regelen blev lempet tre Gange, 
forbedrede ikke synderlig Forholdet. Utvivlsomt er derfor mange 
Smaating gaaet tabt, men Jordmassens Beskafifenhed forklarer allige- 
vel ikke fuldt ud det paafaldende i, at der ikke blev paatrufifet 
mindste Rest af dette Slags Gravgods, der pleier at udmærke de 
norske Fund, og hvorpaa Gokstadskibet var saa rigt trods den 
allerede engang foretagne Plyndring. 
Haandledsbøilen fandtes i den fra Gravkammerets Plads ud- 
kjørte Muld. Rigtigheden heraf bestyrkes ved, at der paa samme 
lille Agerflæk ogsaa er fundet en Ravbrikke og den ene Mosaik- 
perle. Bøilen er stærkt oval 0.07 og 0.045 i indvendigt Tværmaal. 
Undersiden er en glat Ten, der jævnt tiltager i Tykkelse mod En- 
derne, der mødes midt paa Oversiden. Indsiden er glat men med 
tydelige Mærker efter Hammerens Slag. Udsiden er derimod pry- 
det med dybt indstemplede Halvmaanefigurer, paa hvis Bundflader 
er tre ophøiede Guldperler og som indbyrdes ere saaledes ordnede, 
at de danner et Slags Kjædemønster, ligner altsaa adskilligt N. O. 
719, men Ornamenterne er ulige kraftigere næsten som paa N. O. 
721. Ved hver Ende er et perlet Træbaand. 
Dengang Egil Skallagrimssøn havde mistet sin Broder Thorolf 
i et Slag i Nordengland, lod Egil Liget lægge i Graven paaklædt 
og med Vaaben. Derpaa stak han en Guldring paa Broderens 
Haand, tog Afsked, lod lægge Stene omkring og Jord over. Sigurd 
Ring sparede heller ikke efter Sagnet paa Offerguld ved Harald 
Hildetands Gravfest, ligesom Odin hædrede Balder ved at ofifre sin 
Armring paa Baalet. Men ellers er i Vikingetidens Grave Gjen- 
stande af ægte Metal de største Sjeldenheder. Fingerringe fore- 
kommer næsten ikke, og den her fundne Armbøile er den første i 
sit Slags, som hidtil er paatruffet i nogen norsk Vikingegrav. Denne 
Værdigjenstand synes derfor at kunne tolkes som et Bevis paa 
Rigdom hos den, der forestod Gravfesten og god Villie ligeoverfor 
den hauglagte Høvding, der altsaa ogsaa efter Døden skulde have 
Anledning til at » bryde Ringe « og nuddele Guld.« 
Hvilken Bestemmelse den i Graven fundne Voxplade kan have 
havt, er ikke godt at sige, idet den er afsmuldret paa alle Kanter, 
saaledes at den nu danner en oval Skive, der har stor Lighed med 
en flad Ostersskal, 0.08 lang og 0.055 bred. Paa Pladens ene Side 
sees imidlertid tydelige Mærker efter en »perlet«, af smaa runde 
