i88 7 .] 
Nyt Skibsfimd. 
15 
Fordybninger dannet Korsfigur. Stammen gaar tværs over hele 
Pladen og synes at være helt tilstede ligesom den ene Korsarm og 
en Del af den anden. Derimod mangler hele Korsets Topstykke. 
Figuren kan efter de bevarede Rester antages at have været 0.07 
riøi og 0.04 bred over Armene, men om den rettest bør tydes som 
•et Ornament eller som »det kristne Symbol i den hedenske Grav«, 
ligesom det perlede Kors i Thyras Hoi (se Kongehøiene i Jellinge 
Fig. 2. Tav. XIII) maa det være fremtidige Fund og Iagttagelser 
forbeholdt at afgjøre. Desværre kjender man nemlig intet til, for 
livem Storhaugen er opført. Ifølge Sagnet var det imidlertid netop 
her og paa denne Side af Karmsundet, at Haakon den Gode havde 
Anledning til første Gang at værge det samlede norske Riges natio- 
nale Selvstændighed mod udenlandsk Fiendehær. Vistnok var det 
Haakons egne Brodersønner, der ledede Angrebet, men Udrustningen 
var skeet ved Danekongens Hjælp og for at tjene hans Planer. 
I dette Slag »blev Striden meget haard, thi begge Parter 
havde en stor Hær. Kong Haakon søgte ivrig frem og mødte 
Guthorm Erikssøn, kjæmpede med ham og nedlagde ham med 
•egen Haand.« 
Aaret efter kom de andre Brødre igjen, men havde samme 
Uheld paa Rastarkalv paa Nordmøre, og Snorre fortæller, at da 
Kampen var endt, lod Kongen trække op paa Land nogle af Eriks- 
sønnernes Skibe, lod Egil Ullsærk og andre faldne Venner faa 
Plads i disse, opførte derpaa hædrende Gravhauger over Døds- 
skibene og lod høie Bautastene pryde Egil Ullsærks Grav. Denne 
Beretning giver adskillig Sandsynlighed for, at samme Gravskik 
ogsaa kan have været anvendt efter Seieren ved Karmsund det 
foregaaende Aar. At Storhaugen omsluttede den eneste hidtil langs 
hele Vestkysten paatrufne Haugsætning i Skib synes at vise, at en 
særegen Anledning og en stærk Viilie har været bestemmende. 
Stedet passer saa nøie, som man ved den Tids Sagaberetninger 
kan forlange. Det kristne Korsmærke paa Voxtavlen i det for 
Valhallafærden udrustede Dødsskib er mærkelige Illustrationer til 
den skarpe Brydning meil em den gamle og den nye Lære, til den 
intense Overgangskamp mellem Hedenskab og Kristendom, der 
netop er betegnende for Haakon den Godes Regjeringstid. 
Mellem Haakon og Erikssønnerne var der neppe noget per- 
sonligt Uvenskab. Det var som Rigets og Kronens Forsvarer, at 
Haakon kom til at blive sin Brodersøns Banemand. Det synes 
derfor ikke at være en altfor dristig Formodning eller ganske uden 
Sandsynlighed, at Haakon efter Seieren ved Karmsund har ladet 
