8 
J. Brunchorst. 
[No. S . 
de sunde planters svulmende, friskt grønne. Dog er det selvføl- 
gelig ikke alle angrebne planter, hvis aks visner, men kun de, 
hvor en større del af bladsubstansen forholdsvis tidligt i vegetations- 
perioden blir ødelagt. 
Allerede i de tidligst optrædende, rent gule, striber paa bla- 
dene findes der soptraade, som er temmelig tykke, farveløse og 
forsynede med tværvægge. Dette sopmycel findes allerede ganske 
tidligt, mens bladets cellevæv endnu er temmelig friskt, saa der 
kan ikke være tvil om, at det er dette, som er den virkelige aar- 
sag til visningen. Senere, og gjerne først naar bladsubstansen 
er dræbt og gulnet, sender soptraadene grene ud gjennem over- 
huden og danner udenpaa bladene frugtgrene (konidiebærende grene), 
der gjerne er løgformigt opsvulmede ved grunden, mere eller min- 
dre rigeligt afdelte ved tværvægge, ofte uregelmæssigt bugtede og 
vredne, samt brunfarvede. Frugtgrenene staar ofte sammen i bundter 
og er temmelig tykke, saa de ogsaa med ubevæbnet øie er synlige 
paa bladene som det allerede nævnt brunsorte sodagtige overdrag 
eller som mere adskilte sorte prikker. Paa frugtgrenene dannes 
der store, langstrakte, sammensatte sporer, bestaaende af op til 5 
enkelte celler. Disse spirer let og tjener til sygdommens udbre- 
delse. Efter al rimelighed formaar de ogsaa at overvintre, saa det 
er fra dem, den oprindelige smitte om vaaren udgaar. Soppen ved- 
bliver at leve efterat bladet, den vokser paa, er fuldstændig visnet, 
og lever foruden paa levende plantesubstants — parasitisk — og- 
saa paa visnede plantedele — saprofytisk. Visne stråa og blade, 
gjenstaaende stubber etc. er derfor efter al rimelighed overvint- 
ringsstederne for soppen og arnestederne for smitte med sygdom- 
men. Dog udkræves der videre undersøgelser før disse forholde 
kan ansees fuldstændig bragt paa det rene. 
Den her beskrevne form for sygdommen var særlig i Ørkedalen, 
Meldalen, Rennebo og Opdal meget udbredt og anrettede betydelig 
skade, idet ofte flere procent af planterne i ågeren var angrebne 
og totalt visnede, før akset modnedes. 
I Østerdalen og paa Hedemarken optraadte den samme sop(?) 
paa en noget forskjellig og meget mindre skadelig maade, idet 
bladene ikke affarvedes og gulnede i større længdestriber, men 
flekvis. Der optraadte paa de ellers friske blade mere eller min- 
dre mørkt brune til næsten sorte flekker, som dels var store 
langstrakte og stod stribevis langs hele bladet, men med temmelig 
store friske mellemrum, dels ganske smaa rundagtige og mere ure- 
gelmæssigt fordelte. 
