1887.] Om plantesygdomme i Norge. II 
over norske snyltesoppe. Sygdommen var særdeles udbredt i hele 
det strøg, jeg gjennemreiste. Efter et omtrentligt overslag skulde 
jeg antage, at gjennemsnitlig halvdelen af samtlige rugagre var mere 
eller mindre sterkt angrebne, ofte meget sterkt, saa agrene var be- 
tydelig udtyndede paa grund af sygdommens angreb. Grunden til, 
at sygdommen hidtil er overseet og til, at den oftest slet ikke blir 
bemerket af landmændene selv, ligger i, at de angrebne planter 
meget tidlig blir stanset i sin udvikling og næsten aldrig kommer 
saa langt, at de skyder aks. De syge planter blir derfor som korte, 
uudviklede skud staaende indunder de høiere friske, aksbærende og 
bemerkes ikke, uden at man ser meget nøie efter. Undersøger 
man ågeren omhyggeligt, saa er sygdommen let kjendelig ved de 
sorte længdesprækker, det uudviklede og ofte uregelmæssigt opsvul- 
mede stråa viser. Disse længdesprækker er opfyldte med soppens 
sporepulver. Ogsaa denne sygdom skal kunne undgaaes ved beits- 
ning af saakornet. Dog turde det kanske særlig overfor stængel- 
branden ogsaa være nødvendigt at kombinere denne forholdsregel med 
et rationelt vekselbrug, saa man ikke to aar i rad saar rug paa en 
angrebet ager. Sygdommen kan med hensyn til økonomisk betyd- 
ning fuldstændig konkurrere med brandsygdommen paa byg, men 
har altsaa den fordel ligeoverfor denne, at selve kornet ikke foru- 
renses af soppens sporepulver. 
Den næst vigtigste af de af mig iagttagne sygdomme paa rug 
er meldrøien (claviceps purpurea), der i de fleste egne var temmelig 
hyppig paa rugen, medens den paa byg kun forholdsvis sjelden 
optræder i saadan mængde, at derved opstaar nogen merkbar 
formindskelse af udbyttet eller nogen fare for forgiftning. Kjend- 
skaben til rugmeldrøiens giftighed er forøvrigt paa mange steder 
liden, og troen paa dens farlighed temmelig svag. Triører vil vel, 
naar de blir mere anvendte, for en væsentlig del formindske denne 
sygdoms udbredthed for rugens vedkommende. Derimod er de i 
bygaksene dannede meldrøier saa lig kornet i størrelse, at de van- 
skelig uden ved haandsortering lader sig bortfjerne. 
Noget synd erligt sterkt angreb af rust havde jeg ikke isommer 
anledning til at iagttage paa nogen af kornsorterne og saaledes 
heller ikke paa rug. I den sydligere del af Østerdalen, hvor ogsaa 
berberis undertiden findes plantet, optraadte dog puccinia graminis 
