12 
J. Brunchorst. 
[No. 5. 
af og til i ringe udstrækning. Som bekjendt er det denne rustart, 
som har sin anden generation paa berberissen. 1 ) 
Paa en enkelt eng i Rennebo bevokset med lolium var der 
optraadt et meget sterkt angreb af puccinia straminis, oksetungerust. 
Engen var saa sterkt angrebet, at den saa rent gul ud allerede i 
slutten af juli. Særlig bemerkningsverdigt er, at der, trods søgen, 
ikke var nogen af de planter at opdage, paa hvilken denne rustarts 
anden generation lever. Puccinia straminis er jo ogsaa kjendt for at 
kunne overvintre uden hjælp af vintersporer og accidier. 
Havren var paa Hedemarken, omkring Kristiania og i Smaalenene 
den kornsort, der var sterkest angrebet af rust, uden at dog 
nogen egentlig større skade var anrettet iaar. Hertil har vel imid- 
lertid i væsentlig grad den meget tørre forsommer bidraget, og i 
fugtigere aar turde vel forholdene kunne stille sig anderledes. Den 
iagttagne rustart var ligesom paa rug puccinia graminis, og hvis syg- 
dommen optræder sterkt har man altsaa i tilintetgjørelsen af ber- 
berisbusken et letvint og virksomt middel mod dens omsiggriben. 
Ogsaa for havrens vedkommende spiller brand foraarsaget 
ved ustilago segetum en stor rolle som sygdomsaarsag af økonomisk 
betydning og det over hele det bereiste distrikt. 
Mindre betydning har brunnran dsygen (se ovenfor under 
byg), der dog ingenlunde var sjelden. Den optraadte enten i form 
af lignende sorte pletter, som de paa syge forekommende, eller 
den bevirkede, at større dele af bladet visnede og affarvedes, idet 
de antog en rødlig farve. Den paa havre ligesom paa timotei op- 
trædende sopform er noget forskjellig fra den, der findes paa byg 
og er derfor af Eriksson antaget for at være en forskjellig art 
.(scoleeotrichum graminis). Imidlertid er forskjellen meget liden og 
overgangsformer ikke sjeldne, saa det ikke er usandsynligt, at det 
er den samme sop, som optræder paa begge kornsorter, og at altsaa 
smitte fra den ene til den anden kan finde sted. 
i\ndre sopsygdomme var paa havren af uvæsentlig betydning, der- 
imod iagttoges betydelig skade af minerlarver, der i enkelte agre 
gjennemgaaende havde ødelagt de nederste 2 — 3 blade og derved 
udentvil maattet bevirke et betragteligt ernæringstab. 
J ) Anf. st. p. 95. 
