i88 7 .] 
Om plantesygdomme i Norge. 
21 
Samtidig med at soppens mycelium udbreder sig opover stam- 
men og gjør veden gulraadden, som man vel nærmest maa 
kalde det, undertiden ogsaa tidligere end dette sker, ødelægges 
ogsaa træets rødd er. Er ødelæggelsen af de større støtterødder 
skreden tilstrækkelig langt frem, bliver disse meget skjøre og svage, 
og under den første voldsommere storm vil da træet blæse over- 
ende og blive »rodvælte«. Saavidt jeg kan skjønne, er det sær- 
deles ofte denne sop, som er den egentlige aarsag til, at graner 
bliver rodvælter, som bekjendt paa mange strøg et yderst almin- 
deligt fænomen. Først naar træet er blæst overende og røddernes 
underside blottede, kan ogsaa soppen faa anledning til paa effektiv 
maade at udstrø de sporer, den danner i sine hvide frugtlegemer ; 
bliver træet undtagelsesvis staaende paa roden, kan vel endel spo- 
rer komme til nytte, men de fleste turde gaa tilgrunde uden at 
hjælpe til snylterens udbredelse. Det er derfor i soppens egen 
interesse, at den ødelægger rødderne og derved faar træet til at 
blæse omkuld, og antagelig gjør der sig vel heri en »Anpassung« 
gjældende. 
Mens den af rodkjukens mycelium ødelagte ved er mere 
gulbrun, saa den nærmest kunde benævnes gulraadden, har den 
ved, som ødelægges af kjuken (trametes pini) 1 ), den anden i naale- 
skovene almindeligere optrædende træsop, gjennemgaaende en mere 
brunlig farve, der dog ikke er jævn, men spettet ved de talrige 
hvide, tilslut forsvindende mycelpletter. 
Denne sop begynder sit angreb ovenfra; ofte er derfor foden 
af stammen ligesom rødderne aldeles ubeskadigede, mens den 
øvre del af stammen og ofte ogsaa de større grene er helt og hol- 
dent brunraadne. De af kjuken angrebne træer blir derfor sjelden 
rodvælter; blæser de overende, saa er det helst et stykke oppe paa 
stammen, de brydes af. 
Ogsaa denne sop synes hos os fortrinsvis, om ikke udelukkende 
at hjemsøge graner, hvad der er akkurat det modsatte af, hvad 
man paa andre steder har iagttaget. Grunden til furernes (idet- 
mindste relative) immunitet mod begge disse træsoppes angreb r 
ligger sandsynligvis i vedens store harpiksgehalt ; ialfald i fjeld- 
trakterne hos os er jo furerne betydelig »malmrigere« end i syd- 
ligere egne. Det vilde være af interesse at faa undersøgt, om furerne 
2 ) » Plantesygdomme « pag. 138. 
