22 
J. Brunchorst. 
[No. 5. 
ogsaa i de lavereliggende skovstrækninger her i landet er i besid- 
delse af den samme immunitet som i de høiereliggende, et spørgs- 
maal, som jeg isommer desværre ikke havde anledning til at un- 
dersøge. 
Frugtlegemerne af kjuken (irametes pini) fremkommer i regelen 
paa grenbrudsteder paa stammen. Som en undtagelse fortjener det 
at nævnes, at jeg paa en gran fandt undersiden af en af de ne- 
derste grene tæt dækket med smaa frugtlegemer i hele sin længde 
(ca. 1.5 m.). Frugtlegemerne var fastvoksede til grenen med sin 
overside og skjød frem fra den ganske ubeskadigede bark. Træet 
var endnu i live, da det var fældet 
Nogen virksomme forholdsregler mod disse skadelige træsoppes 
udbredelse vil det i de fleste af vore skove ikke være muligt at 
iverksætte. Det eneste kunde være, at man, hvor rodkjuken, der 
udentvil er den fordærveligste af dem, griber formeget om sig, bør 
fælde de angrebne træer og randtræerne omkring disse. 
Ogsaa hos os er det oftest let at iagttage, at denne sopsygdom 
udbreder sig ringformigt omkring et sygt træ, hvad der har sin 
grund i, at den væsentligste smitte finder sted ved mycel, der ud- 
breder sig i jordbunden fra et sygt træs rødder til de sunde na- 
botræers. 
Kjukens udbredelse hemmes som bekjendt bedst ved, at man 
saavidt gjørligt undgaar saar og grenbrud paa de friske træer, en 
forholdsregel, som erfaringen allerede har gjort til regel ogsaa 
hes os. 
Honningsoppen (agaricus mellens), som f. eks. i Danmark er en 
yderst farlig skovfiende, bemerkedes hist og her, men ikke synderlig 
udbredt, som aarsag til graners og furers visning. Træer, dræbte 
af honningsoppen eller syge paa grund af dens angreb, kjendes fra 
de af kjukerne ødelagte ved, at man i og under deres løsnende bark 
finder hvidlige (eller brune) mycelbundter, de saakaldte rhizomorpher. 
Paa tversnit af stammen viser der sig i veden en uregelmæssig 
bugtet fin sort linje, som adskiller det af soppen ødelagte ydre 
parti af veden fra den endnu uangrebne indre del. Den sygdom, 
honningsoppen bevirker, udbreder sig altsaa fra barken in do ver. 
I virkeligheden dør træet ofte, før veden i synderlig udstrækning er 
ødelagt, idet døden indtræder ved barkens og sevjens tilintetgjørelse. 
