24 
J. Brunchorst. 
[No. 5. 
jeg kjender særlig forholdene omkring Bergen — vist den eien- 
dommelighed, at det, som en forstmand udtrykte sig, »ikke bliver 
mere end 30 aar gammel«. I virkeligheden er det yderst sjeldent 
at finde et ældre træ, og oftest er ogsaa de ældre træer, hvor saa- 
danne findes, paa vei til at ødelægges af den samme sop, som be- 
virker de yngre træers ødelæggelse, nemlig lær k ens kræftsop 
pezisa wilhommii. Det er her paa Vestlandet sjeldent at finde en 
lærke, som ikke paa grene eller stamme bærer talrige smaa, flade, 
indvendig rødfarvede frugtlegemer af denne sop. Oftest begynder 
angrebet for de ældre træers vedkommende paa de ganske unge 
skud, der hurtigt ødelægges og er let kjendelige ved, at de staar 
nøgne eller med gulnede, halvtudviklede naale, mens de friske 
grene er frodigt grønne. Lidt efter lidt forfleres angrebsstederne, 
ogsaa de tykkere grene angribes, og tilslut finder soppen anledning 
til at faa fodfæste i selve stammens bark, hvor den snart frembrin- 
ger et stadig omsiggribende »kræftsaar«, kjendeligt fra almindelige 
saar særlig ved at være rigt bestrøet med de skiveformede frugt- 
legemer (i juli, august og september). 
Imidlertid har denne sygdom x ) endnu langt større betydning 
for træplantningerne end for de mere enkeltstaaende ældre træer, 
og i den ovenfor nævnte senere opsats om træplantningernes syg- 
domme skal den blive gjort til gjenstand for udførligere omtale 
sammen med de økonomisk ligeledes mindre betydningsfulde syg- 
domme paa older og birk. 
Havevekster. 
Frugttræer. 
For disses vedkommende er vel — bortseet fra insektskade — 
brand og kræft de farligste sygdomme. I særdeles mange tilfælde 
turde, i overensstemmelse med nyere undersøgelser fra Tysk- 
land, en sop (nectria) være at anse som den primære aarsag. 
Sygdommene er saa bekjendte, at jeg ikke skal opholde mig ved 
deres ytringsmaade eller midlerne mod dem. Ogsaa hos os har 
Ikke omtalt i »Plantesygdomme« 
