6 
James A. Grieg. 
[No. 3. 
mere bekræftelse, da tiden ikke tillod mig at anstille tilstrækkelige 
maalinger til at faa det sikkert bevist. Et analogt tilfælde har vi 
imidlertid hos Orca gladiator; her har hannen nemlig en saa høi og 
spids rygfin, at den oieblikkelig kan adskilles fra hunnen. Forholdet 
mellem rufferne og totallængden er som 1 : 6.6. Kun et af de senere 
omtalte individer har et saa høit forholdstal. Middeltallet for disse 
er 6. At sætte det til 57i>> som Liitken 1 ) gjør, er sikkerlig altfor 
lavt. Med undtagelse af hos et individ, den side 4 nævnte unge 
hun, der havde forholdstallet 5.2, var det ikke under 5.5. Forholdet 
mellem lufferne og totallængden synes at være det samme hos han 
og hun, hos begge kjøn var det som 1 : 6. Alderen synes ligesaa 
lidt som dyrenes kjøn at have nogen indflydelse paa dette forhold. 
Der lindes ikke mindre end 8 afbildninger af hvidnæsen, alle 
vidt forskjellige i farvetegninger; af disse er Schneiders den mest 
typiske, forsaavidl man her kan tale om typisk tegning, hvor der 
knapt er to individer, der er ens tegnede. Hos alle de yngre exem- 
plarer, som jeg havde anledning til at undersøge, findes den samme 
farvefordeling som paa Schneiders exemplar, dog modificeret noget, 
idet de lysere partier snart kan være lidt bredere og længere, snart 
lidt smalere og kortere end paa hans exemplar. Jo ældre dyret blir, 
desto kortere blir disse lyse partier. En saa mørk ensfarvet tegning, 
som paa Reinhardts 2 ) og Brightwells 3 ) individer, er imidlertid meget 
sjelden selv paa de ældste og største dyr; som regel er de lysere, 
mere lig Clarks afbildning. 4 ) Fælles for alle individer tilhørende 
arten Lagenorhynchus albirostris Gray er kun de to lysere afskyg- 
ninger paa ryggen, en paa hver side. De begynder lidt bagenfor 
og lidt til siden for blæsehullet og gaar bagover mod rygfinnen. 
Flækkene adskiller sig fra ryggens dybe sorte farve ved sin lysere, 
mere graabrune tone. 
Luffernes farve er som regel rent sort baade paa over- og 
underside; den er imidlertid underkastet den samme variation som 
farvetegningen paa kroppens sider, omend ikke saa ofte. Paa en 
ung hun (no. 27) var saaledes den sorte farve i det midterste parti 
af luffen stærkt isprængt med hvidt eller rettere med en graa gul- 
hvid farve, saa at man fik indtryk af, at denne farve var grundtonen. 
Meliem denne lyse form og den rent sorte er der alle overgangsformer. 
1 ) Liitken : Kritiske Studier over nogle Tandhvaler af Slægterne Tm-siops, 
Orca, Lagenorhynchus. Vidensk. Sebk. Skr. 6 R. Bd. IV. No. 6. 
2 ) Vidensk. Selsk. Skr. Række 6. Bd. TV. No. 6. 
3 ) Ann. a. Mag. of natur, history vol XVII. 
4 ) Proc. of Zool. Soc. 1876. Desvrerre kjender jeg ikke v. Benedens af- 
bildning, som ifølge Weber skal være en af de bedste. 
