i888.] 
Hvalstænget ved Bildøen. 
De fleste forfattere;Tsom har havt anledning til at undersøge 
hvidnæsens farve, beskriver snudespidsen som hvid eller »creamy 
yellow« ; kun af og til, f. ex. hos Sundevall og Schneider, findes 
der omtalt, at det yderste parti er graasort. Denne farve er imid- 
lertid den almindeligste, ialfald havde de fleste af de ved Bildøen 
stængte dyr en graasort snudespids. Kun de færreste dyr havde 
en ensfarvet hvid eller gulhvid snud. Det graasorte parti fandtes 
som oftest paa overkjæven, undertiden kunde dog ogsaa underkjæve- 
spidsen være graasort, dette var saaledes tilfælde med det her af- 
bildede individ. Hvidnæsen bærer saaledes sit navn med urette; elet 
er forøvrigt et navn, fiskerne paa Bergenskanten, ikke vil kjendes 
ved, her kalder de den »hvidskjæving«, medens Lagenorhynchus 
acutus, som fortjener dette navn, blot kaldes springer. 
De fire børster paa hver side af den hvide overkjæve, som 
findes hos alle fostre og som tidligere kun er iagttaget to gange 
paa voksne dyr: af Clark paa en 164 cm. lang hun, og af Cunning- 
ham, som fandt dem hos en 125 cm. lang hun, synes som regel at 
forsvinde meget tidligt. De kan dog af og til forekomme ogsaa 
paa forholdsvis store dyr; paa de ved Bildøen fangede dyr fandtes 
de saaledes hos en 205 cm. lang han (no. 23). Denne var forøvrigt 
den eneste, som havde børster; de manglede ganske hos de mindre 
individer. Børsterne var sortbrune og »strong« ligesom paa det af 
Cunningham iagttagne dyr. De stod i en enkelt række. 
Det her afbildede individ (Tab. I), der er tegnet efter fotografi, 
var paa ryggen blaasort med to lysere, mere graabrune, ca. 25 cm. 
lange flækker bag blæsehullet. Nedover mod siderne lysner den 
sorte farve lidt efter lidt for umærkelig at gaa over i sidernes graa. 
Denne afbrydes af 4 større lysere felter eller baand, hvis grundfarve 
er graa eller gulhvid. Det første af disse er triangulært og ligger 
mellem øiet og lufferne. Det ander begynder noget bag og i høide 
med øiet; det gaar som et smalt baand parallelt med og umiddel- 
bart bag det første og ender lige bag lufferne. Det tredie, et ganske 
smalt baand, begynder høit op mod ryggen noget foran rygfinnen 
og ender omtrent midt paa siden, ret ned for rygfinnens midte. 
Det fjerde og sidste gaar næsten i et med det foregaaende; det ei- 
det største af dem alle og optager omtrent hele siden mellem ryg- 
finnen og anus. Flækkernes hvide farve er stærkt isprængt med 
med sort. Bugen er skinnende hvid indtil anus med skarp afgræns- 
ning fra sidernes graa farve. Overkjæve og underkjæve er ligeledes 
hvide med undtagelse af snudespidsen, der er graasort. Rundt 
øinene er der en bred graa ring. Lufferne, rygfin og halefin er 
ligesom' ryggen blaasort. (Dyrets maal findes anført side 5.) 
