XVI 
Indberetning 1888 
ikke bearbeidede dele af verket efter hans notiser. Lorange var 
enthusiastisk virksom for sin videnskab og havde et lykkeligt greb 
paa at finde og faa frem, hvad de forskjellige egne bød af oldtids- 
minder, ligesom han som konservator havde et praktisk, greit skjøn. 
Museet har lidt et stort tab ved hans bortgang. 
Som hans eftermand er med kirkedepartementets approbation 
ansat hidtilværende amanuensis ved Upsala oldsamling, cand. Gabriel 
Gustafson; som midlertidig konservator fungerer literat Johan Bøgh. 
De ovenfor nævnte omstændigheder har ganske naturligt bevir- 
ket, at samlingernes tilvext i 1888 viser sig endel mindre end sæd- 
vanligt, og at ingen undersøgelser har kunnet foregaa for museets 
regning. 
Bergens samlag har ogsaa det forløbne aar givet bevilgning til 
indkjøb af national-ethnografiske gjenstande, hvorved denne afdeling 
af samlingerne har kunnet kompletteres, uden at det almindelige 
budget er bleven for stærkt betynget. 
Den tid, da museet kunde glæde sig ved en stærk tilstrømning 
af gaver, er forbi, og priserne for baade jordfundne sager og især 
for gjenstande fra senere tider er paa grund af den stærke efter- 
spørgsel stegne saa voldsomt, at museet allerede har vanskelighed 
for at erhverve de nationale industri- og kunstgjenstande, som by- 
des det. 
Imidlertid er samlingerne i aarenes løb saa meget forøgede, at 
der tiltrænges nye udstillingsskabe, og delvis en anden ordning vil 
blive fornøden, for at gjenstandene kan blive bedre tilgjængelige 
saavel for forskeren som for den almindelige besøger. 
Fuldstændig katalog over oldsamlingens tilvext vil som sæd- 
vanlig blive meddelt i aarsberetningen fra foreningen for fortidsmin- 
ders bevaring. 
Denne samling har faaet en forøgelse af 19 numere fra sten- 
alderen, hvoriblandt er at mærke 1 kvartsbryne fra Re i Time, Jæ- 
deren, 1 stenhakke fra Halsenø, 1 kniv af hærdet kalksten, sand- 
synligvis fra Moster (afb. fig. 1), 1 buet øx med skafthul, haard 
skifer, fra Ysteaas i Graven, 1 flintekniv, der er fundet tilfjelds i en 
røs paa sætervei ved Jordalsstøen, Nærødalen, og en ligeledes buet 
øx af lysgraa, med sort isprængt granit, fra Halkelsvik, Volden. 
De to nævnte øxer har samme form og er slebne til en skarp, paa 
begge sider over skafthullet gaaende ryg; selve skafthullet har den 
egenhed, at det i den ene ende er meget smalere end i den anden. 
Baade heri og i formen ligner de den i museets aarsberetning 1886 
