2 II. August Žáček: 



nost spojitě měniti frekvenci vlastních kmitů jednoho z kruhů 

 — resonátoru. Thermoelementem nebo bolometrem zapiatým 

 do resonátoru lze pak stanoviti veličinu úměrnou proudovému 

 effektu v tomto kruhu. Měřený proudový effekt (za úplné 

 konstantních poměrů v primárním oscillátoru) znázorněme 

 graficky jako funkci proměnlivé frekvence N2 resonátoru, 

 při čemž frekvenci nanášíme jako abscissu, k ní příslušný 

 proudový effekt jako ordinátu. Křivku, již tímto způsobem 

 získáme, nazýváme resonanční křivkou proudo- 

 vého effektu v kruhu sekundárním. 



Proudový effekt v resonátoru jest pro frekvence A^2 

 značně rozdílné od frekvence iVi vlastních kmitů primárního 

 oscillátoru celkem nepatrný, roste však velmi značně, neliší-li 

 se frekvence obou kruhů příliš: resonanční křivka má vyslo- 

 vené maximum a sice, jak ihned uvidímie, jest tohoto reso- 

 nančního bodu dosaženo prakticky pro frekvence N2 = Ni. 



Pro jednoduchost jest výhodno zavésti v dalším vedle 

 skutečných frekvencí Ni, N2 4 tt"^- násobné kvadráty frekvencí 

 kruhů netlumených a nespřažených b^, h^ relacemi: 



\^\Lá\i C 2 -L/22 



dále tak zvané rozladění, jež jest dáno výrazem 



-^-6.- 



Vidíme, že pro případ &i = ^2. ^^ Í^st mají-li oba kruhy 

 frekvence stejné, jest rozladění § = 0. 



Macků^) počítal pro dva induktivně spřažené konden- 

 sátorové kruhy proudový effekt v sekundárním kruhu 



xp (2,2) — J i,^ dt 



o 



a dostal pro případ, že amplitud kmitů v primárním kruhu 

 ubývá dle exponencielly, pro něj výraz 



^) B. Macků: Theorie dvou spřažených oscillu jících krahů. 

 Věstník král. čes. spol. nauk 1908. — Jahrb. d. drahtl. Telegraphie 

 und Telephonie 2. 251. 1909. 



