studie o kondenisátorových kruzích. 7 



Ježto u normální resonanční křivkj^ jest tato asym- 

 metrie vzhledem k ordinátě procházející maximem tak ne- 

 patrná, že se prakticky ztrácí v pozorovacích chybách, mů- 

 žeme klásti: 



2 





při Čemž Xi, X2 značí abscissy bodů téže ordináty; x-^ nechC 

 se vztahuje na body rozladění negativního (í, <0), x.. na 

 rozladění positivní (^2 > 0). Zavedeme-li vedle toho ještě 

 novou proměnnou u vztahem 



lze psáti relaci (4) ve tvaru 



<6) 2(^,+^.)=-=-- 



Pokládám e-li x-^^, x^ za abscissy (obě jsou positivní), u za 

 ordinátu, znázorňují nám rovnice (6) dva splývající polo- 

 paprsky procházející počátkem, úhel g), jejž svírají s osou 

 ordinát, jest dán vztahem 



í^(^==2(^i +^2) . 



Píšeme-li naproti tomu po druhé 



— ^ ._ G_ — ^ G 



Xž ^2 to 2 ' ^^ ^^ ^1 O 



a zavedeme-li novou proměnnou u vztahem 



f- 



kde platí znamení + nebo — podle toho, uvažujeme-li bod 

 s kladným nebo záporným rozladěním, lze psáti relaci (4) 

 opět ve tvaru _ _ 



u u 

 Tato rovnice představuje nám nyní jedinou přímku prochá- 

 zející počátkem; trigonometrická taugenta úhlu, jejž svírá 

 s osou ordinát, jest opět rovna dvojnásobnému součtu útlumů. 

 Settnik-,) jenž Drovádí podobné transformace resonanční 



^) K. Settnik: Ann. d. Phys. 34. 568. 1911. 



