8 II. August Žáček: 



křivky při studiu útlumu, bére odmocninu pořád se zname- 

 ním positivním, čímž se mu transformuje resoaanční křivka 

 ve dva poJopaprsky procházející počátkem a symmetricky 

 položeaé vzhledem k ose ordinát. Uvedené zde dva způsoby 

 transformace mají proti Settnikové některé přednosti (tak 

 na příklad ihned vystupuje ev. asymmetrie křivky a pod.). 

 Ovšem v případě normální rezonanční křivky, kdy trans- 

 formací dostáváme přímky, nemá žádný z uvedených způ- 

 sobů valného významu. Významu nabývají teprve tehdy, 

 když útlumy počítané z různých šířek resonanční křivky ne- 

 jsou stejné (anomální resonanční křivky); v tom případě,, 

 jak jest patrno, nejsou útvary, jež uvedenými transforma- 

 cemi dostaneme z resonanční křivky, přímkami. 



Zavedeme-li do relace (4) kapacity resp. vlnité délky 

 resonátoru, dostáváme pro součet útlumů vztahy 





resp. 



.^1 + ^2 



1 Á-2 — M V 



2 Ár ^ 1 



jichž se v praxi při měření útlumů nejvíce užívá, neboť 

 změna frekvence měrného kruhu se děje obyčejně proměnli- 

 vým kondensátorem, jenž někdy bývá pro právě užitou sa- 

 moindukci graduován také ve vlnitých délkách. 



Užíváme-li k znázornění resonančních křivek obyčej- 

 ných pravoúhlých souřadnic, narážíme na mnohé obtíže: 

 Chceme-li srovnávati různé resonanční křivky, musíme je 

 vztahovati na totéž maximum na příklad tak, že neuvažu- 

 jeme effekt sám, nýbrž jeho poměr k effektu maximálnímu. 

 Avšak ve skutečnosti měříme vlastně pro množství hodnot 

 proměnlivé kapacity pouze výchylky galvanometru, jež jsou 

 úměrný proudovému effektu. Maximum samo pravidelně 

 ani neměříme přímo, nýbrž určujeme je teprve z křivky 

 proložené měřenými body. A přepočítávání jednotlivých 

 pozorovaných hodnot na relativní effekt rj jest dosti zolou- 

 havé a také může býti spojeno se značnými chybami pro 

 nedosti přesnou znalost maximální výchylky. Vedle toho 

 vykazují resonanční křivky v obyčejných pravoúhlých sou- 



