studie o kondensátorových kmzícli. 23 



obou kruhů kapacitou elektrometru nepatrné. O jistých ne- 

 snázích při praktickém užití této methody; zároveň se sche- 

 miatem spojení pojednáno jest v poslední kapitole prvního 

 dílu str. 51. a 52. 



OD , . 



M e t h o d a udávající I -r^y^dt. 



o 



Je-li potenciální difference na polepech primárnílio 

 kondensátoru značnější, jak je tomu vždy, obsahuj e-li pri- 

 mární kruh jiskru, nelze užiti právě popsané methody. Ale 

 pomůžeme si snadno: Mějme zase měrný kruh spřažený 

 s kruhem primárním extremně volně. Nechme působiti pri- 

 mární kruh na několik závitů s ním volně induktivně spřa- 

 žených, jež připojíme k oběma polovinám jehly. Měněním 

 tohoto spřažení nar emulujeme na jehle vhodné napětí. Bi- 

 nanty připojíme na polepy kondensátoru měrného krubu. 

 Opět odvedeme jeden binant a polovinu jehly k zemi nebo, 

 což jest výhodnější, spojíme se zemí střed spřahovací cívky 

 kruhu III. a samioindukce měrného kruhu. 



Kruh III., obsahující spřahovací cívku a jehlu elektro- 

 metru, tvoří vlastně také systém schopný osicillací. Platí tedy 

 pro něj 



kde značí: 



R^ odpor, L33 koefficient samoindukce kruhu III. s elek- 

 trometrem, Li3 koefficient vzájemné indukce mezi kruhy I. 

 a III., % intensitu proudu v kruhu III., V^ potenciální roz- 

 díl na obou polovinách jehly elektrometru. 



Zvolíme-li samoindukci í/33 spřahovací cívky tak, aby 

 vlastní frekvence kruhu III. značně se lišila od frekvence 

 kruhu I., tedy abychom byli hodně vzdáleni od resoniance — 

 což není těžko realisovati, uvážíme-li, že elektrometr má 

 malou kapacitu — jest proud ^'3 velmi nepatrný, takže jest 

 možno v předešlé relaci zanedbati členy 



/l3^3 a 1^33 -77; 

 zbývá tedy konečně pro differenci potenciálů na jehle 



