studie o kondeniSátorových kruzích. 51 



Methoda u d á v a j í cí cP (1,2). 



00 



Při methodě, n níž měříme hodnoty integrálu / VJ^^dt, 



G 



jsou poměry poněkud obtížnější. Potenciální rozdíl na pole- 

 pech kondensátoru studovaného kruhu bývá příliš veliký, 

 než aby bylo možno k němu přímo připnouti jehlu elektro- 

 metru. 



Obešel jsem tuto nesnáz po delším zkoušení takto: Pá- 

 ral] elně ke kondensátoru studovaného kruhu jest připojen 

 kondensátor ze dvou desek (obr. 11.). Do pole tohoto konden- 

 sátoru vložen opět kondensátor složený ze dvou malých desti- 

 ček, jež spojeny spolu přes čtyřikrát 50000 Í2. Střed odporu 

 odveden k zemi (c). Poloviny jehl^^, připojené parallelně 

 k odporu 100,000 Q. (a, b), mají tedy vždy potenciální diffe- 



Obr. 11. 



renci, jež jest v každém momentě úměrná potenciální diffe- 

 renci na kondensátoru sekundárního kruhu. Změnou vzdále- 

 nosti destiček malého kondensátorku jest dána možnost 

 upraviti na jehle vhodný potenciál. Binanty jsou opět při- 

 pojeny ke kondensátoru měrného kruhu. Odvedeme-li k zemi 

 jednak střed odporu 200,000 Í2, jednak střed samoindukce měr- 

 ného kruhu, máme opět uspořádání úplně symmetrické. 

 Křivky, jež jsem obdržel pro cž)(L2) mají v celku charakter 

 vyžadovaný theorií, avšak nikoliv úplně. Zdá se, že se pře- 

 kládá přes effekt (P(l,2) ještě nějaký jiný effekt způsobený 

 parasitním napětím, podobně jak jsme to viděli u methody 

 %(l/2). To způsobuje, že se zdánlivě křivka effektu CP(1,2) 

 posouvá parallelně s osou ordinát, čímž se mění poloha prů- 

 chodu křivky (D (1,2) osou absciss. Tato změna jest ovšem 

 nepatrná, poněvadž křivka íp(l,2) prochází nullcu velice 

 strmě. Vzdálenost poloh extrémů se nemění : možno tedy s ne^ 

 velkou chybou, způsobenou pouze změnou průchodu effektu 

 (P(l,2) osou absciss, vypočítati z nich součet dekrementů. Za 



