studie o kondeiiisátorových kruzích. 77 



iontů a jich diffusí z prostoru jiskřiště; neboť jak jsme vi- 

 děli, jest prodloužení vlnité délky tím větší, čím jest jiskra 

 ívratší, ačkoliv se tím diffuse iontů značně ztěžuje. 



>Spíše může v tomto případě přicházeti v úvahu adsorpce 

 iontů elektrodami jiskřiště; přijde-li totiž ion do blízkosti 

 elektrody, jest jí přitahován, až se jí dotkne a odevzdá jí svůj 

 náboj, čímž se stane pro vedení elektřiny v jiskře bezcenný. 



Adsorpci usnadňuje také elektrické pole mezi elektro- 

 dami jiskřiště; jím jsou positivní ionty hnány k negativní 

 elektrodě, negativní ionty pak k positivní, a odevzdávají tam 

 svůj náboj. Tato okolnost hraje velikou roli hlavně u velmi 

 krátkých jiskřišť; neboť je-li r střední specifická rychlost 



iontu t. j. rychlost, již mu udělí pole , jest napětí, 



c ///' 



jehož jest třeba, aby ion urazil dráhu d mezi oběma elektro- 

 dami jiskřiště za půl periody, dáno výrazem 



v 



Dle této formule klesá potřebné napětí s druhou mocni- 

 nou vzdálenosti a jest tedy při velmi krátkých jiskrách po- 

 měrně malé (tak na př. pro ;*, = 1000 m jest při jiskře dlouhé 

 ť-1 ni?n potřebí pouze 40 Volt). Tím vyložíme také daleko 

 větší prodloužení vlnité délky u jiskřiště mnohonásobného 

 proti jednoduchému jiskřišti téže délky. 



Rozdíly mezi působením různých plynů jsou většinou 

 nepatrné. Okolnost, že toto působení nejde u všech kovů 

 týmž směrem, dávala by tušiti, že vedle fysikálních vlast- 

 ností plynů uplatňují se tu ještě nějaké vlivy chemické. Yn dík 

 způsobuje u všech kovů velmi značné prodloužení vlnité 

 délky; lze to snadno pochopiti, uváží-li se že koefficieiit dif- 

 fuse vodíku jest daleko větší než u ostatních plynů. Také 

 pohyblivost iontů ve vodíku jest několikrát větší než v jiných 

 plynech. 



Přítomnost par prodlužuje vlnitou délku; prodloužení 

 nezávisí mnoho na chemickém složení páry, jde však prallelně 

 s velikostí napětí nasycených par látky. Výklad jest jedno- 



") J. Zenneck: Lehrbuch d. drahtlosen Telegraphie. 2. vyd. 

 1913. str. 117. 



