78 II. August Žáček: 



du(3hý; Ionty, jež se utvoří v první půlperiodě, stanou se 

 kondensačními jádry pro nasycenou páru v jiskřišti; tím 

 však se zvětší jejich hmota do té míry, že při elektrickém 

 poli v jiskřišti nemohou již nabýti takové rychlosti, aby ná- 

 razem daly podnět k vzniku nových iontů a nahrazovaly tak 

 ztrátu vzniklou rekombinací, diffusí a adsorpcí iontů. 



Vedle uvedených příčin nutno vzíti v některých přípa- 

 dech v úvahu i následující okolnost: Je-li z nějakého důvodu 

 (na př. při velmi četných parciálních výbojích nebo v jiskřišti 

 ionisovaném plamenem a pod.) atmosféra jiskřiště značně 

 ionisována, přeskočí jiskra již při nižším potenciálu než nor- 

 málně; to však má za následek, že se jiskrou vytvoří jen málo 

 kovové páry. Molekuly ionisovaného plynu, které nyní hlavně 

 sprostředkují průchod proudu, jsou však daleko pohyblivější 

 než částice kovové a jiskřiště ztrácí tedy, v tomto případě 

 svoji vodivost daleko rychleji. To nastává i u magnesia a 

 sice, jak jsme viděli, téměř ve stejné míře jako u niklu. 



Eůzností výbojového potenciálu jest snad také poněkud 

 podmíněn různý vliv materiálu a plynu jiskřiště. Jest totiž 

 zi.-ámo, že na př. u vodíku jest výbojový potenciál velmi nízký; 

 s druhé strany jsme viděli, že prodloužení vlnité délky je 

 velmi značné. 



Postupující deionisace jiskřiště způsobuje, že útlum není 

 konstantní, nýbrž roste během oscillací a s ním také doba 

 kmitová. Že nelze vyložiti vzrůst doby kmitové pouhým zvětše- 

 ním útlumu, pokud tento zůstává konstantní, ukázal již Wien. 

 Nezůstává-li však doba kmitová konstantní, pak nemá vlastně 

 smyslu mluviti o určité době kmitové, o určité vlnité délce. 

 Přes to mluvíme o t. zv. střední době kmitové podobně jako 

 jsme zavedli pojem středního logarithmického dekrementu. 

 Je tím míněna ona doba kmitová, již dostaneme užitím me- 

 thod platných pro kmity s normálním průběhem. Důvodem, 

 proč tyto pojmy zavádíme, jest, abychom mohli při kvalita- 

 tivních úvahách oscillační zjevy v kondensátorovém kruhu 

 charakterisovati analogickými veličinami jako v kruhu bez 

 jiskry. Při tom ovšem není vyloučeno, že hodnota pro střední 

 dobu kmitovou, již dostaneme z polohy maxima resonanční 

 křivky proudového effektu, nesplývá úplně s hodnotou nale- 

 zenou z průchodu nějakého bilineárního effektu nullou. 



