III. 



o metodice dějin matematiky. 



Napsal Dr. Q. Vetter. 



(Předloženo dne 14. listopadu 1917.) 



I. Úvod. 



Účel metodických úvah bývá v každé vědě nejčastěji di- 

 daktický: buď udělují badatelé, za nimiž leží velký kus 

 vlastní vědecké práce, pokyny svým žákům, čerpajíce z boha- 

 tých svých zkušeností a zážitků získaných při práci, nebo shle- 

 dávají si mladí adepti vědy pracně metodickou výzbroj, aby se 

 mohli dobře připraveni pustiti ve zpracování širého pole svých 

 vědeckých snů a záměrů. Metodické úvahy takové pohybují 

 se v rámci jakéhosi prosemináře, jsouce buď pracemi učitelů 

 nebo žáků. Dovolím si zde ukázati cesty, kterými lze žádoucí 

 výzbroj si opatřiti, při čemž uvedu mnohé, co historikovi 

 jest samozřejmo, nám matematikům však, uvyklým jinému 

 způsobu myšlení, jeví se novým neb aspoň nezvyklým. 



Vědy příbuzné dějinám matematiky mají svá mietodická 

 díla, kterých ony těžce pohřešují. Důvody toho jsou nasnadě. 

 Obory, rozkládající se na hranici dvou neb více věd, bývají 

 zpravidla zanedbanými popelkami, skromňoučce vybavenými, 

 leč tím půvabnějšími, okouzlujíce malý sice kruh ctitelů, ale 

 zato velmi obětavý. Musit přinésti zájem a znalosti ze dvou 

 neb i více věd. Vědou, jak známo, stává se souhrn poznatků 

 teprve tehdy, když byl kriticky probádán a syste- 

 maticky spořádán dle vnitřní příčinné souvislosti. 

 Tohoto stupně vývoje dosahují však dějiny matematiky po- 

 měrně velmi pozdě. Tyto okolnosti ve spojení s nedostatkem 

 universitních odborných přednášek z dějin matematiky vůbec, 



Věst. Kr. C. Sp. Nauk. Tř. TI. 1 



