o metodice dějin matematiky. 15 



roda a pod., nebo kde se jeví jakákoli tendence didaktická či 

 jiná, jest dějepisem pragmatickým. Nesouhlasím tudíž 

 s Nesselmannem, který, jak praví Loria, takto nazval dějiny 

 malého zlomku vědy, data nějakého a pod.,^^) nýbrž používám 

 označení, zavedeného v dějepise již Polybiem. Tážeme-li se 

 však, jak se historická událost stala tím, čím jest, na souvi- 

 slost fakt, na místo, kam ji zařaditi v celkovém vývoji dějin- 

 ného proudu, tu nalézáme odpověď v genetickém děje- 

 pise, požadavku to dnešního vědeckého názoru. Proto nezáleží 

 na tom, vede-li záliba autora ke zdůraznění vztahů matema- 

 tiky s kulturní historií nebo k probadání nějakého literárního 

 díla, jen když dovede vyhledati kořeny uvažovaného zjevu, 

 využíti jich kriticky a zařaditi zjev ve vývojovou linii: vší- 

 máme-li si výlučně teorií matematických, při čemž postupu- 

 jeme ovšem geneticky, přicházíme ke směru Enestromovu, jejž 

 hojně pěstovati by jistě bylo velmi záslužno. Genetické stano- 

 visko přirozeně vylučuje podkládati dějinám matematiky cizí 

 tendence. Vědaprovědu musí býti dle mého názoru hlav- 

 ní vzpruhou badatelovou, kterému jest se oddati svému studiu 

 s láskou. Věda nese zajisté ovoce i mimo úzký okruh svého 

 oboru. Dějiny matematiky mají velký význam didaktickým^) 

 i hodegetický,^^) zabraňujíce tříštění badatelů na neřešitel- 

 ných nebo již rozřešených problémech, ukazujíce různé cesty, 

 jimiž může badání dojíti svého cíle, tak jako jiné vědy mají 

 význam pro život a musí si všímati také problémů života. 

 Avšak tyto ohledy nemají býti jedině a hlavně vedoucími mo- 

 tivy, nebot plody vědecké práce často až po velmi dlouhé době 

 uzrávají pro jiné obory a pro život. Badatel nemjjže tušiti, 

 00 bude jednou budoucnost v jeho práci hledati. 



Poněvadž genetický názor se táže po vzniku a vývoji 

 určitého fakta, jest přihlížeti ke všem složkám, jimiž jest 

 uvažovaný zjev podmíněn. 



Ovšem budou se na prvém místě vyhledávati složky ma- 



^*) G. Loria: Développements etc, Bibl. math., (3), IX., 228, 

 G. H. F. Nesselmann: Die Alg-ebra der Griechen, Berlin, 

 (1842), 19. 



^°) Q. Vetter: Dějiny matematiky ve vyučování středoškol- 

 ském, Věstn. čes. prof., XXIV., část paed., 54 — 64. 



«^) í^. Giipther: Ziele etc., 5 nn. 



