26 ni. Dr. Q. Vetter: 



1. Neužívati jmen vydavatelů pro jich proměnlivost, což do- 

 plnil E. Wolfling/^) že jest je nutno uvésti tam, kde dva časo^ 

 pisy mají týž název, 2. pro častá slova použíti určitých kaž- 

 dému lehce srozumitelných zkratek, 3. nepřipojovati ničeho, 

 co ve vlastním názvu není, 4. nezkracovati bez podstatné úspo- 

 ry místa, 5. místní jména klásti na konec. Pořad jednotlivých 

 slov jest nejlepší ten, že se na první místo dává podstatné 

 jméno, pak přídavné je provázející a přívlastek, po němž ná- 

 sleduje ostatek titulu. Wolfling^^) si přeje, aby se u spisů aka- 

 demií a společností počalo s geografickým označením. Dále 

 žádá Stáckel, aby za zkráceným titulem stála v závorce série, 

 pak číslo svazku nebo dílu, v závorce rok, kde se rok vyjití 

 neshoduje s rokem zapsání, připojuje se ještě tento, a posléze 

 stránka, při čemž jest záhodno uvésti stránku prvou i poslední 

 nějaké práce, by byl patrný její rozsah. 



Velkou obtíž při pracích bibliografických a i heuristi- 

 ckých působí nesrozumitelnost a vůbec nevhodnost nadpisů 

 pojednání, jak na to ukázal G. Enestrom.^*^) Autoři vědeckých 

 prací nechť pováží, že také jednou budou vyhledáváni bliblio- 

 grafy a historiky a že ostatně už dnes jsou vyhledáváni ja- 

 kožto prameny studia jiných matematiků. Proto jest třeba, 

 aby názvy svých prací stylisovali jako stručnou a vhodnou 

 informaci obsahu. Ovšem, dlouhé rovnice a vzorce nehodí se 

 do nadpisů z důvodů technických i estetických. Lze-li někte- 

 rým nadpisům vytýkati přílišnou stručnost, nemá tím býti 

 řečeno, že bychom si snad přáli návrat ke zvykům XYl. a 

 XVII. stol., kdy si autoři libovali v titulech třeba na stránku 

 dlouhých, slibujících skorém více, než práce pod nimi uvedená 

 přinášela, a oplývajících naivně superlativy vyjádřenou; chvá- 

 lou všech jejích výhod a předností. Enestrom zvláště uvádí, 

 že názvy nemají zaváděti na scestí a při článcích téhož autora 

 o témže předměte mají se z bibliografických důvodů různiti. 



Také otázkou o vhodnosti datování matematických po- 



^*) E. Wolfling': Uber die Abkúrzung-en der Titel mathemati- 

 scher Zeitsehriften, Bibl. math., (3), TIL, (1902/3), 13'5. 



'') L. c. 135. 



^^) G. Enestrom: Uber zweckmássig-e Abfassung der Titel ma- 

 thematischer Aiifsátze, Bibl. math., (3), IV., (1903/4), 201—204. 



