32 ni. Dr. Q. Vetter: 



muž obsahu představ stejného výrazu, kromě určitých, tra- 

 dicí ustálených a běžných obratů a slov. Ovšem tam, kde ma- 

 tematické vztahy jsou tak jednoduché, že je jinak vyjádřiti 

 nelze, kde by byla důkazu předepsána jediná možná cesta lo- 

 gickou nutností a předchozími vědomostmi, tam nelze jen tak 

 beze všeho těchto psychologických poznatků užíti. Nutno je 

 přizpůsobiti látce a vzíti v úvahu uvedené okolnosti. Že však 

 táž myšlenka různými cestami se rodí a různým způsobem do- 

 chází svého výrazu, toho jest v dějinách věd velká řada do- 

 kladů. Jako příklad z nejznámějších byl by objev infinitesi- 

 málního počtu. 



Z okolnosti, že se dva prameny neshodují ve formě, ne- 

 lze ještě souditi na jich úplnou nezávislost, neboť autor pra- 

 mene odvozeného mohl původního pramene použíti nejrůzněj- 

 ším způsobem od doslovného opisování, jak se to dělo ve staro- 

 věku a středověku bez vědomí porušování duševního majetku, 

 až k úplnému úmyslnému přepracování. Také za všech dob 

 autoři silnějších, výraznějších individualit své předlohy více 

 si asimilovali než jiní. I způsob práce, zda v jednotlivých pří- 

 padech auitor reprodukuje zpaměti či na základě výpisků či 

 přímo dle předlohy má na přichýlení s:e k výrazu originálu vliv. 



Při pramenech na sobě přímo závislých používáme ně- 

 kolika kriterií, bychom určili který pramen jest odvozený. Jím 

 bude ten, který převzal něco, co se hodí do pramene původ- 

 ního, nikoli však do odvozeného. Zjevné neporozumění něja- 

 kému výrazu, obratu nebo celému matematickému obsahu, jak 

 se často u středověkých opisovačů antických předloh vyškytá, 

 ze zběhlosti učiněné výpustky smysl porušující, ale na druhé 

 straně i oprava řeči a slohu, ba i obsahu, může prozraditi pra- 

 men odvozený, nejedná-li se o zhoršení formy při překladu, 

 změnách a vložkách. Zvláštní pozornost jest věnovati právě 

 vložkám a výpustkům. 



Při více než dvou pramenech probíráme postupné poměr 

 každého ke všem ostatním, snažíce se sestaviti soustavu vzá- 

 jemné závislosti. Často se podaří ukázati, že řada pramenů 

 má jedinou společnou ztracenou předlohu, jako na př. nejstar- 

 ší existující rukopisy Vitruviovy.^^^) Pro přehlednost sesta- 



^^^) Vitruvius Pollio: De architectura, edidit F. Krohn, Bibl. 

 Tenbneriana classicorum, Lipsko, (1912), VIII. 



