34 ni. Dr. Q. Vetter: 



zvláštních důvodů pro jich ponechání, vynechávají. Pravopis 

 mimo vlastnoruční dopisy vynikajících osobností a vlastní jmé- 

 na se modernisuje, při čemž se v němčině nemění vokály, u nás 

 se ovšem mění »au« v »ou« a dle dnešního pravopisu píše 

 tvrdé y. Také psaní v, w a u se upravuje dnešním způsobem. 

 Jest se vyhnouti zkratkám až na nejsrozumitelnější. Příliš 

 narůstající materiál nové doby vyžaduje omezení a výběr edi- 

 cí, jakož i jich nahrazení výtahy a zpracováním látky. Pro 

 účely čistě matematicko-historické lze ještě dodati, že jest zá- 

 hodno k vydání původního textu připojiti přepis do moder- 

 ního matematického písma. Tím se docílí mnohem větší sroz- 

 umitelnosti a zabrání nedorozuměním. 



Kritické úvahy, jimiž jsme se dosud zabývali, zahrnují' 

 se v obvyklé historické terminologii označením kritik y 

 vnější. 



Kritikavnitřní zabývá se vyšetřením poměru pra- 

 mene k objektivní pravdě, snažíc se z různých svědectví ur- 

 čiti skutečný průběh událo-stí. Nejvlastnější předměty m.ate- 

 maticko-historického badání, totiž projevy matematické čin- 

 nosti vymykají se metodám historické vnitřní kritiky jakožto 

 pozůstatky. Vyšetřiti jejich poměr k pravdě znamená posou- 

 diti správnost matematických vývodů, což jest úkol ryze ma- 

 tematický a souvisí s jejich matematickou kritikou a oceněním 

 pro vědecký vývoj. Vnitřní historická kritika může proto svůj 

 zřetel obrátiti jen na pram.eny obsahu biografického a mate- 

 maticko-historického, podléhající změnám pod subjektivním 

 vlivem autorů, vážiti jejich svědectví, oceňovati jejich spoleh- 

 livost a na základě toho čerpati z nich poznání skutečnosti. 



A u t ořovo p o jetí, stanovisko, které zaujímá, poroz- 

 umění, které matematickému obsahu probíraných prací a ce- 

 lému vědeckému toku vstříc přináší, tvoří zrcadlo, v němž se 

 matematické dění obráží a v němž vidíme jeho obraz. Čím 

 bude autor inteligentnější a vzdělanější všeobecně a matema- 

 ticky zvláště, tím lépe porozumí onomu dění a volí vhodnější 

 výběr v materiálu, který má k disposici. Čím méně se dá vésti 

 stranickým, často zcela nematematickým stanoviskem, tím 

 spíše se ani nevědomky nedá svésti ke zkreslení skutečnosti. 

 Tak Libriovým dějinám matematiky v Itálii se vytýká velké 

 stranictví jak z důvodů vlasteneckých, tak protipapežských 



