o metodice dějin matematilíy. 41 



interijretace pramenů podává zase G. Enestrom.^^^) Na nej- 

 hlavnější chyby interpretace upozorňuje A. Meister.^^^) 

 Jsou to předpojatost, vkládám e-li do pramene, co tam 

 neníy zvláště hledáme-li tam doklady pro všeobecné hypo- 

 thésy, předem koncipované, nesprávná indukce, vy- 

 kládáme-li pramen na základě nedostatečného počtu dokladů, 

 a nesprávná analogie, odvozuj eme-li identitu ze stej- 

 nosti nepodstatných vlastností. Poslední chyby se často do- 

 pouštíme zevšeobecňujíce bez oprávnění, srovnávajíce poměry 

 z různých kulturních stupňů, různých dob a míst, soudíce na 

 stejný vývoj z jiednotlivých podobných zjevů. 



Když byla historická látka předešlými metodami analy- 

 sována a jednotlivé prvky metodicky prozkoumány, nastává 

 nutnost spojovati je v celky, shrnovati ve vývojové genetické 

 řady, což jest úkolem kombinace. Kombinační schopnost, 

 spojující představy často zdánlivě různorodé, jest vrozená 

 vloha, příbuzná fantasii. Jest část onoho, řekl bych, uměle- 

 ckého elementu, který vězí v každé opravdu tvůrčí vědecké 

 činnosti. Šťastná intuice, dobrý nápad, vhodná asociace před- 

 stav má však projíti zkouškou metodickým ohněm, než ji lze 

 přijmouti za oprávněnou a důvody podepřenou historickou 

 hypothésu. Každá kombinace musí vyhovovati všem získaným 

 datům a ani jediné z nich jí nesmí odporovati. Její podklady 

 musí býti vědecky zajištěny. Při tom nesmí býti opomenuto, 

 že působnost není ještě příčin ností a že náhodná 

 shoda okolností lehce se zaměňuje za domnělou nutnost. Ba- 

 datel nechť si přesně uvědomí hranice mezi vědeckou jistotou 

 a možnou hypothésou. Všecky stejně pravděpodobné kombi- 

 nace jest konstatovati. Hypothetický ráz nějaké kombinace nut- 

 no nejenom vytknouti, nýbrž třeba si ho býti i stále vědom, 

 neboť zanedbání tohoto pravidla zavinuje snad nejvíce chyb, 

 jaJk v historii matematiky ukázal G. Enestrom.^''^^) 



"2) G. Enestrom: tJber die Bedeutung von Quellenstudien etc, 

 Bibl. math., (3), XI., 1—20. 



^'3) A. Meister: Grundziige etc, 32. 



^^^) G. Enestrom: Uber kultur-historische etc, Bibl. math., (3), 

 IV., 3 nn. 



G. Enestrom: tJber die Bedeutung historischer etc, Bibl. 

 math., (3), VI., 1—8. 



