o cystidách Hymenomycetů. 



23 



značně se mění dle stáří a okolností, za nichž plodnice se 

 vyvíjí. Z těchto okolností chápeme také, proč v literatuře 

 bývají údaje o cystidách tak diametrálně rozdílné, a proč 

 €asto ohledávání různých autorů dává rozmanité výsledky. 



Obr. 2. Cystidy Hymenogastrineí: 1. rou§ko Hymenogaster citrinus; a, c-2, c cystidy 

 T různém stadiu vývoje, s hyfy se zrnitým, tmavým obsahem, na něž pravdě- 

 podobně cystidy se připojují. 2. Hymenogaster Klotzschii var. aromaticus, cystida 

 se zrnitým sekretem. 3. Rouško u Gautiera graveolens s velkou cystidou, 4., 5. 

 Kiladé cystidy, 6. mladá parařysa téže houby. Zvětš. llOOnás. Reichert obj. 9. ok. 5. 



Pozorování taková o měnlivosti tvaru cystid u téhož 

 druhu jsou velmi četná; Demeliusová (]. c.) dokazuje tak ve 

 velmi četných případech, Maire^^) 'u Russu], Bataille^^) 

 u Lactarií, v. Hóhnel u My cen (1. c). Zdálo by se, že 

 tedy pro systematika jsou cystidy znakem úplně bezcenným. 

 Leč nelze tyto zkušenosti zevšeobecňovati; u jednoho a téhož 

 druhu jest tvar i výskyt cystid variabilní právě tak jen 

 v určitých mezích jako znaky ostatní. Nikdo neupře podivu- 

 hodnou zákonitost rozdělení forem C3^stidov}^eh u jistých 

 rodů, jako na př. Inocybe,^*) Galéra a j.; i u rodů zdán- 

 livě s uniformními cystidami lze častokráte u blízkých druhů 



") R. Maire, Les basses de la classif ication dans le genre Rus- 

 sula. Bulletin de la Société mycologique de France. Paris 1910, T. 

 XXVL p. 41. (separ. otisku). 



") F. Bataille, Floře monographique des Astérosporés.Besancon, 

 1908 p. 8 a na j. m. 



«*) Sám Bataille, který jinak ignoruje mikroskopické znaky 

 hymenia, uznává ve své monografii tohoto rodu (Floře analytique 

 des Inocybes ďEurope, Besancon (1910, p. 5.) důležitost těchto. 



i 



