o cysti4áeh H^rmenomycetů. 2 



na preparátu prostým rozcupováním získaném — lze sledo- 

 vati jich kontinuitu s hyfou tramatovou, bez přesek a s ná- 

 padně světlelomným obsahem. Tato okolnost jasně svědčí, 

 ze cystidy jsou úplně odlišným elementem od basidií a 

 parafys, jichž subhymeniální hyfy jsou u obou stejné, neod- 

 lišné od ostatního plektenchymu a hojně přeskaté. 



Zatím co v basidiích se velké sekundární jádro dělí ve 

 čtyři a blána na konci v rozích pučí rovněž ve čtyři (zřídka 

 dvě) sterigmata okončená basidiosporami, do nichž se posléze 

 jednotlivá jádra dceřinná nastěhují, neprodělávají jádra v cy- 

 stidě žádnou karyogamii, nýbrž putují zvolna k basálnímu 

 konci a plasma celé buňky stává se nápadně zrnitou. Obje- 

 vují se stále větší a větší vakuoly a na povrchu cystidy 

 počne se vylučovati tlustý povlak slizovitý, v němž nezřídka 

 objevují se drobné i velké druzy krystalové. Během této s e- 

 krece jádra se zmenšují, někdy i oddělují od sebe, jedno 

 setrvává ve středu, druhé usazuje se na basi cystidy; často 

 i zmenšování děje se nestejně, což by nasvědčovalo, že kon- 

 jugační souvislost páru jaderného jest úplně porušena. U cy- 

 stid, u nichž blána jaderná později tloustne a barví se roz- 

 manitými pigmenty, jak jsem pozoroval zejména u mecha- 

 nických t. zv. cystid Corticiaceí (specielně u r. H y m e n o- 

 chaete), mizí konečně jádro i všechen plasmatický obsah 

 úplně a trichomová cystida ční z hymenia jako odumřelá 

 buňka v definitivních stereomech. Ale i v normálních cy- 

 stidách bývá na konec velmi sporý obsah buněčný, a když 

 úplně bezjaderná basidie nese již staré spory, jsou také v cy- 

 stidě jádra nezřetelná a konečně celá cystida — až na zmí- 

 něné stereidy — podléhá autodigesci. Autodigesční pochod byl 

 podrobně popsán Bullerem (1. c. 1910, p. 622), u r. Copri- 

 nus. a pokud mohl jsem pozorovati u většiny hub probíhá 

 docela obdobně. 



Z těchto údajů vidíme, že cystidy jsou cytologicky i onto- 

 geneticky rozdílné od ostatních elementů rouška a že homo- 

 logie všech těchto útvarů jest pouze zdánlivou; četné pře- 

 chody, o nichž jsme se svrchu zmínili, lze jen vysvětliti ne- 

 obyčejnou schopností propagační, která stélce tajnosnubných 

 přináleží. Skoro každá buňka může u kryptogam změniti se 

 k účelu propagačnímu; u hub pak, kde jest náhradou za po- 



