o cystidách Hymeiiomyeetů. 37 



Také dermatocystidy, v něž ukončeny bývají někdy hyfy 

 na povrchu plodnic a třeně, vyznačují se často zřetelnou 

 sekrecí; to jest nápadným zejména u mléčicích hříbků (Bo- 

 letus Boudierii, B. granulatus), kde skupiny dermatocystid 

 vylučují na třeni charakteristické kapičky sekretu, houst- 

 noucí záhy v zrnka. Tato okolnost svědčí nejlépe, že cystidy 

 funkcí svojí nemají s ostatními elementy hymeniovými nic 

 společného. 



Analogickými orgány uDiscomycetů jsou parafysý;, 

 také tyto vylučují na kyjovitě ztlustlém svém konci exkret 

 (Humaria leucoloma Hedw., H. r u t i 1 a n s Fr., O t i d el- 

 la nigrella Pers., Otidea cochleataL., Peziza 

 cerea Sow.), a nezřídka mají i obsah plasmatický barevný, 

 takže udávají tón thecia a jsou ve spojení s exkrečními, 

 nebo i mléčnými hyf ami (P 1 i c a r i a subg. G a 1 a c t i n i a 

 CooJce), U četných druhů mají ovšem parafysý pouze výz- 

 nam mechanick;ý. Cytologické poněry, reakce i stavba plasmy 

 byly u exkrečních parafys, pokud jsme mohli vyšetřiti, 

 shodné s poměry cystid. 



Zpravidla obsahuje sekret cystidový i sliz, v němž bý- 

 vají četné substance pryskyřičné; zejména mléčné sekrety 

 dříve zmíněných druhů obsahují vždy veliké krůpěje prys- 

 kyřic, jež jistě nejsou jednoduchými individuy chemickými. 

 Z mléčné šťávy ryzců popisuje již r. 1867 Boudier^^) gummu 

 t. zv. mycetid a Chodat s Chuitem^^) isolovali r. 1889 

 ze šťávy Lactarius piperatus L. kyselinu lahtarovou 

 (C15H30O2, 1879 Tliórnerem po prvé uRussula integra 

 L. objevenou) a prysky řičný piperon zavinující ostrou chuť 

 mléka. Pryskyřice v plodnici hub jsou obvyklým zjevem; 

 nejčastěji studovány byly u chorošů {Bouillon, Lagrange, Buch- 

 holz, Trommsdorf, Bley, Martius, Schoonbrodt, HarZj Fleury, Ma- 

 sing, John, Schmieder, Tschirch), aniž by se bylo došlo k de- 

 finitivnímu výsledku {Zellner 1. c. p. 174. — 185.)- Na rozdíl 

 ód pryskyřic těchto, jichž sekrece děje se bez účasti plasmy, 



^2) Boudier, Die Pilze, 1867, p. 77., sec. J. Zellner, Chemie der 

 hoheren Pilze, Leipzig, 1907 p. 217. 



*3) Chodat et Chuit, Archiv des sciences physiques de Géněve 

 1889' 21. str. 285 sec. Zellner L c. p. 185. 



