38 I. Karel Kavina: 



ve zvláštní vrstvě blány, která, jak Tschirch^^) dokázal, jest 

 rozpouštěna, vylučovány jsou sekrety cystid naopak v těsné 

 souvislosti s činností cytoplasmy. Jest pravděpodobným, že 

 současně jsou v sekretu cystidovém obsaženy i terpeny 

 a eterické o 1 e j e, jež dodávají plodnicím hub v době nej- 

 většího vývinu charakteristických zápachů; téměř všech- 

 ny odstíny a kategorie vůní nalezneme u plodnic 

 houbových — a silně vonné druhy mají vždy četné cystidy. 

 U Hymenogastraceí jsou cystidy v mládí čiré a teprve 

 když počíná plodnice silně voněti, nacházíme je vyplněny 

 a pokryty hnědou hmotou ; také tato okolnost mluví pro naši 

 domněnku. Otázku tuto řešiti patří ovšem routinovanému 

 organickému chemikovi; až dosud, vyjma prací Haenselových 

 Wentovýchj Hinsbergových, Rooseho, Zellnera a Tanreta nebylo 

 ničeho studováno^^). 



Tážeme-li se na biologický význam sekrece cys- 

 tidové, musíme opustiti exaktní pole pozorování a obrátiti 

 se k různým theoriím, jež v otázce sekrece vůbec byly vy- 

 sloveny. Jako jinde v říši rostlinné {Tschirch, 1. c. 1908 p. 77.) 

 jsou i u hub sekrety jednak produkty výměny látek, namnoze 

 regressivní, jednak odpadky a odštěpky biochemických 

 processů buněčných. A jako o mléčnicích rostlin jevnosnub- 

 ných doposud úporně zápasí extrémní názory dvou táborů 

 fysiologů, z nichž jedni považují je za exkreční apparát, vy- 

 lučující škodlivé produkty životní činnosti z organismu {Le- 

 blois, Martinei), druzí za aktivní součást systému assimilač- 

 ního, rozvádějící výživné substance a sloužící k cirkulaci 

 reservátů {Trécul, Faivre, SchuUerus, Treuh, Haherlandt, Gau- 

 cher^^)), nelze ani o cystidách hub vysloviti definitivního 

 úsudku- Nejpravděpodobněji spojují cystidy oba úkoly: ex- 

 kretují nejen látky organismu škodlivé, produkty neobyčejně 



^0 -4. Tschirch, Die Harze und Harzbehálter. Leipzig 1906 p, 754. 



A. Tschirch, Die Chemie und Biologie der pflanzlicben Sekrete. 

 Leipzig 1908 p. 10. 



»0 Zellner 1. c. p.; H. Fischer, Die chemischen Bestandteile 

 der Sehizomyceten und der Eumyceten v Lafar, Handb. d. teehn. 

 Mykologie, Jena 1907, Bd. I. p. 298. 



'6) M. L. Gaucher, Du role des lactieifěres. Annales des sci- 

 ences. nat. 1900. VIL S. T. XII. p. 241—260. 



