8 J. Zbořil: 



u Hodonína. Vzal jsem si totiž, předpokládaje ještě tehdy, 

 že rostlina jest vytrvalou, několik osních kusů domů k dalšímu 

 pěstění. Uhynuly všechny až na dva, které počátkem ledna 

 vyhnaly, jak se zdálo, mezi odumřelými loňskými listy puky 

 počínající vývoj listy — střelovitými! (Obr. čís. 3.) Při 

 bližším prozkoumání se však ukázalo, že i zde jsou osy již 

 dávno mrtvé a pučení že se stalo z koncové osní hlízy zvíci 

 lískového ořechu. Ani pak jsem však, zabrán jsa do jiné 

 otázky, nepřikládal zjevu tomu, pokud se blízek samých 

 týkalo, významu, soudě, že jde o normální hlízy této rostliny, 

 u nichž pouze nosný výběžek z nějaké příčiny zakrněl, a že 

 terminálnost musí býti jen zdánlivou, poněvadž podobné ter- 

 minální, na konci jinak normálních os postavené hlízy jsou 

 v rostlinstvu věcí neznámou. Teprve pozdější podrobné stu- 

 dium utváření a vývoje obou druhů hlíz objevilo mi onu 

 záležitost v pravém světle. 



Jest tomu totiž takto: Hlíza normální vzniká tak, že 

 z úžlabí spodních listů vypučí ostře zahrocený výhonek, jenž 

 zahne dolů, a protrhna basi svého krycího listu, vniká šikmo 

 do bahna. Do délky 3— ř) dm nebývá na jeho konci ještě 

 stopy po blízce, která teprv potom pozvolna se zakládá. Tím 

 uchová se ovšem dlouho k pronikání v půdě výhodná hrotitost. 

 Dorostlé útvary jeví nápadnou, až do nejmenších podrobností 

 jdoucí stejnotvárnost. Tak normálně vyvinutý nosič skládá 

 se téměř vždy z pěti článků. Článek šestý a sedmý naduří 

 v hlízu, osmý a devátý tvoří asi 2 cm • louhy základ dalšího 

 výběžku, jenž má na jaře vyzvednouti z bahna rostlinku 

 pučící z posledního, pupenovitého ostavce desátého, obdaného 

 zveličelými šupinami tří článků předchozích (obr. čís. b.). 

 U nosičů zakrslých pak redukuje se délka, řidčeji počet článků 

 (až na tři), což přihází se jako následek špatné výživy 

 a tvrdosti půdy u jedinců na souši, u nichž často bývají zdéli 

 sotva 1 dm, a pak v případě, o němž bude dále řeč. Něja- 

 kého postupného zkracování jich s blížícím se zánikem rostliny 

 není. Zkrátka, ať jsou již poměry jakékoliv, jsou vždy zře- 

 telně vyvinuty a článkovány a tudíž, a to dlužno zdůrazniti, 

 přisedlé úžlabní hlízy zde neexistují. 



Vývoj rostliny z pupenu děje se na jaře tak, že dvou- 

 členný nosný jeho výběžek za hlízou se dle jeho ponoření 



