studie o chromové žluti. 5 



křivky Guldberg-Waagovy, bude srážení probíhati způsobem 

 poněkud odlišným. Bod a udává opět jako v případě prvém 

 složení roztoku před srážením, x je množství sole olovnaté 

 k sražení použité, y' a z značí množství PbCrOi a PbSOi 

 bezprostředně po srážení. Bod d na křivce Guldberg-Waagově 

 udává složení roztoku v definitivní rovnováze a dá se geo- 

 metricky snadno nalézti, jestliže považujeme G.-W. křivku 

 za přímku vedoucí z počátku a svírající s osou K2SO4 úhel «. 



— r —7 X — ae 



mn — X — ae ea 



Sma-\-COSa 



X jest množství soli olovnaté, kterou se sráží; ae je známo 

 ze složení roztoku a polohy G.-W. křivky. 



Známe-li bod d, máme i východisko isokaJíové přímky, 

 na které leží bod a odpovídající složení roztoku v okamžiku 

 po srážení. Jestliže pak roztok a ssedlina na sebe dále pů- 

 sobí, dosáhne po určité době roztok složení d (os, oq), ve 

 kterém pak bude v definitivní rovnováze s oběma solemi 

 olovnatými. Na základě těchto úvah je při částečném sra- 

 žení PbSOé skoro ve všech případech bezprostředně po srá- 

 žení v metastabilním stavu, vyjímaje ovšem ten případ, že 

 by roztok před srážením měl složení buď rovné nebo menší 

 rovnovážné konstanty, která byla v prvém dílu práce určena. 

 Konstanta je tak malá vzhledem ku koncentraci K2Cr04, že 

 se částečné srážení roztoků s koncentrací rovnou nebo menší 

 této konstanty nedá prakticky provésti. 



Na přechodnou rovnováhu při srážení podvojných solí 

 upozornil zvláště Horstmann^) v pojednání o srážení uhliči- 

 tanu a štovanu vápenatého chloridem vápenatým a rozlišuje 

 »konečnou stabilní rovnováhu« a přechodnou rovnováhu po 

 srážení. Poukázal pak dále ve své práci na důležitost silného 

 a častého třepáni, má-li býti .spolehlivě dosaženo definitivní 

 rovnováhy. Chesneau^) studoval ve své práci srážení Cu(N03)2 

 a Pb(N03)2 sirovodíkem a poznal časový vliv .na složení 

 ásedliny po sražení. Definitivními stavy rovnovážnými po 

 srážení zabývala se již zmíněná práce Paulova, Ktisterova, 



O Verh. des naturhist. Vereins, Heidelberg- 2. [227] 1880. 

 2) Compt. rendus 111. (269) 1890. 



