24 VII. Prof. Dr. Jaroslav Milbauer a Dr. inž. Kamil Kohn: 



draselným a dávají jodid olovnatý. Poněvadž roztoky PbCrO* 

 v KNO3 jsou bezbarvé, lze za to míti, že obsahují olovo ve 

 formě komplexní, což by nikterak nepřekvapovalo, nebof 

 isíran olovnatý tvoří, jak je známo, komplexní sloučeniny 

 s celou řadou solí kyselin organických, dále se rozpouští též 

 v horečnatých louzích odpadních, ze kterých se pak za chladu 

 vylučuje jako podvojný chlorid hořeěnatoolovnatý. Rozpouště- 

 ním PbSOi v KNO3 dají se též vysvětliti koloidní zjevy při 

 částečném srážení společných roztoků K2Cr04 a K2SQ4 dusična- 

 nem olovnatým. Při sražení rozpouští se síran olovnatý již jaksi 

 »in státu nascendi« v KNO3 a tvoří s ním komplexní sloučeniny. 

 Při promývání a současném zřeďování filtrátu rozkládají se 

 komplexy a reagují s přítomným chromanem draselným, při 

 čemž vzniká koloidní chroman olovnatý. Že koloidní úkazy 

 pocházejí z rozpuštěného PbSO*, o toip; svědčí ty pokusy srážecí, 

 při kterých vznikalo jen málo PbS04. (Viz pok. 242. 



PbCrO 8 

 na tah. č. 1., kde je poměr puort * - ~r^ P^^ 253. na téže ta- 



bulce.) Ale i při pokusech, kde sledována rychlost rozpouštění 

 PbSOi, koloidní povaha mizela tou měrou, jakou ubýval 

 PbSOé (Sloupec O v tab. č. 2.) Bylo pak dále pozorováno, že 

 intensity koloidních roztoků přibývá s množstvím PbCrO^ 

 k srážení použitého, což se snadno vysvětluje větším množ- 

 stvím vzniklého KNO3 a tím i snazším rozpouštěním PbS04 

 Na základě uvedených poznatků daly by se vyložiti snad 

 i pokusy de Conickovy. Jest pravděpodobné, že de Conick 

 při pokusech používal PbCrOd sraženého z přebytku KaCrO* 

 a nedostatečně promytého, a že chroman draselný v něm 

 obsažený reagoval s podílem PbCrO* v KNO3 varem roz- 

 puštěným. . 



Bylo pak dále pozorováno, že se PbCřOi rozpouští v octanu 

 draselném značně za varu, ale jen nepatrně za studena. 



Jelikož při výrobě žluti chromové někdy bére se za 

 surovinu olovnatou octan, podrobeno studiu částečné srážení 

 K2Cr207 a H2SO4 octanem olovnatým. 



Při nich bylo užito týchž theoretických předpokladů, 

 jako při srážení K2Cr04 a K2SOÍ dusičnanem olovnatým. 

 Pro značnou rozpustnost PbSO* v octanu d^r^selném, který 

 srážením vznikal, nebylo lze očekávati velkoni přesnost vý- 



