36 VII. Prof. Dr. Jaroslav Milbauer a Dr. inž. Kamil Kolín: 



manu olovnatého podle toho, jaké měl složení roztok k sra- 

 žení použitý. 



Na konec byl mikrochemicky vyšetřen vliv | romývání 

 vodou na smíšené krystaly síranu a chromanu olovnatého 

 a působení octanu amonného na tyto krystaly. Části ssedlin 

 z pokusů 1. a 2. byly promývány 1 1 vody destilované na 

 asbestovém filtru stejnoměrným proudem. V obou případech 

 bylo pozorováno po vysušení ssedlin v eksikátoru a porov- 

 nání s původními ssedlinami slabé temnání; barvy po pro- 

 mývání zůstaly však ohnivé a pěkného vzhledu. Promyté 

 ssedliny byly pak mikrochemicky vyšetřeny. Krystaly byly 

 v obou případech jen slabě naleptané a většina jich nejevila 

 žádné změny. 



Roztok octanu amonného, který rozpouští amorfní PbS04 

 skoro okamžitě, působí na smíšené kr^^staly mnohem pomaleji. 



Z těchto pokusů lze souditi, že smíšené krystaly síranu 

 a chromanu olovnatého vzdorují účinkům chemickým, zvláště 

 však vodě, lépe než pouhé mechanické směsi stejného složení. 



Pro theorii tuhých roztoků bylo pak ještě důležité vy- 

 šetření krystalického stavu síranu a chromanu olovnatého, 

 sraženého obyčejným způsobem jednak z dusičnanu a jednak 

 z octanu olovnatého dvojchromanem nebo chromanem, resp. 

 síranu kyselinou a síranem draselným. Mikrochemickým vy- 

 šetřením ukázalo se, že se síran olovnatý vylučuje jak z du- 

 sičnanu olovnatého, tak i z octanu olovnatého za obyčejných 

 podmínek vždycky v zřejmých krystalech podoby zkřížených 

 pásek (mikrofotografie č. 6 na obr. č. 5). Krystaly jsou tím 

 lépe vyvinuty, čím zředěnější jsou roztoky obou rozpustných 

 solí olovnatých. 



Chroman olovnatý, vyloučený z dusičnanu i octanu 

 olovnatého byl povahy amorfní (mikrofotografie č. 7)^ což 

 dokázáno bylo vyšetřením v mikroskopu polarisačním. 



Z výsledků těchto možno pak učiniti následující závěr: 



Světlá, ohnivá barva, jakož i stálost chromových žlutí 

 světlých odstínů při promývání, způsobena jest tuhými roz- 

 toky chromanu olovnatého v síranu olovnatém a dají se vy- 

 světliti touto theorii všechny dosud nejednotně vysvětlené 

 zjevy při výrobě chromové žluti světlých odstínů. Theorie 

 ta opírá se o isodimorf ismtis chromanu a síranu olovíiatéHo, 



