Branchialní rýhy a štítná žláza ryb kruhoÚBtýeh. 5 



chordu a uzavřenou trubici entodermovou se světlostí dosti 

 nepravidelnou; po stranách viděti jest ieště naříznuté zá- 

 klady věnce tykadlového. V pletivech jest dosud hojnost 

 žloutkových tělísek. Na pátém řezu směrem na zad (tloušťka 

 řezů 6 (a) nabývá světlost dutiny entodermové tvaru rovno- 

 ramenného trojúhelníka, postaveného vrcholem vzhůru a 

 tento tvar s malými změnami zachovává i na řezech dalších; 

 postranní ramena světlého trojúhelníka jsou dovnitř prohnuta 

 — jsou to první mediální oblé kontury vela, které tvoří se 

 z mas buněčných ve středu entodermového celku, kteréžto 

 pochody možno jen srovnáním s nejblíže staršími exempláři 

 správně posoudit]. Základna trojúhelníka složena jest již 

 z buněk v epithel uspořádaných, jest to spoflina budoucí ob- 

 jemné dutiny jícnové. Na nejbližších dalších řezech jest již 

 také dorsální kontura vela vytvořena i vznikla i nad ním 

 světlost podoby širšího a nižšího trojúhelníka, namířeného 

 vrcholem dolů. Jinak řečeno, mediální kontury vela dotýkají 

 se uprostřed, čímž lumen entodermu jest omezeno na oba 

 popsané trojúhelníky. Směrem na zad ubývá na řezech mas 

 buněčných, zaplňujících dutinu budoucího jícnu, a sice tak, 

 že dorsální světlost se zvětšuje, ztrácejíc tvar trojúhelníka 

 a masa buněk žloutkových jeví se jako stlačena směrem ven- 

 trálním, čímž i dolní světlost entodermu pozbyla trojúhelní- 

 kového tvaru a podobá se úzké, prohnuté štěrbině; jeden 

 z těchto řezů jest nakreslen na obr. la, a: nahoře jest pa- 

 trná široká světlost entodermu, pod ní massa buněčná a dole 

 prohnutá štěrbina, ohraničená epithelialně uspořádanými 

 buňkami. Ventrální, nahoru vyhnutá stěna štěrbiny jest zá- 

 kladem kýlu, či ventrální hrázky, kterou později u Ammo- 

 <3oetů nacházíme ve spodině žaberního traktu. Cím dále na 

 zad postupujeme, tím více rozšiřuje se světlost střeva a tím 

 méně buněčného materiálu nacházíme na spodině: ventrální 

 štěrbina jest sotva patrná a epithel kol ní jest upraven ve 

 formě horizontálně ležící číslice 3, hrotem — základem to 

 kýlu — nahofu mířící. Při malých zvětšeních vypadá vše 

 jako stejnorodý uzel či shluk žloutkových buněk pod ven- 

 trální konturou entodermu. Konečně -se epitheliální uspořá- 

 dání buněk kol štěrbiny — a tím štěrbina sama — ztrácí 

 a dospějeme k řezu, který jest reprodukován na obr. la, h. 



