8 VIII. Dr. Jaromír Wenig": 



massu buněčnou, která přečnívá svým vrcholem do roury za- 

 žívací, spousta žloutku v buňkách znesnadňuje přesné roz- 

 poznání hranic jednotlivých útvarů. Silnými zvětšeními po- 

 známe však, že existuje hranice mezi vlastní thyreoideou a 

 spodinou jícnovou, nalezneme slabou linii, jakoby taženou od 

 dorsální stěny jedné postranní cévy ku téže stěně cévy druho- 

 stranné; linie ta rozděluje zdánlivě jednolitou massu buněč- 

 nou nad přepážkou na dvě části: horní, vyčnívající na řezu 

 jako bochníčkovitý útvar do dutiny jícnu (příští kýl či 

 hrázka mezi laterálními rýhami) a dolní, tvořící vlastní strop 

 žlázy a doplňující ventrální přepážku na řezu v podobu pís- 

 mene T. (Zmíněná linie jest slabě naznačena na obr. la d). 

 Dva ventrální hrboly na obr. la, podmiňující konkávňí tvar 

 obou světlostí thyreoidey, jsou proťaté proximální konce 

 ventro-laterálních vchlípení stěn žlá^y, z nichž později vzniká 

 vlastní žlaznatá její partie (srov^nej obr. II., III.). Vchlipová- 

 ní u Petrornyzon fíuviatilis děje se tedy velmi záhy, jakmile 

 jen zcela nepatrná světlost v solidním téměř základu povsta- 

 la. — Nejbližší distální řez (za obr. la) představuje nám 

 náčrt d na obr. la; liší se od právě popsaného pouze tím, 

 že přepážka thyreoidey jest přerušena i kommunikují obě na 

 řezu srpkovité dutiny žlázy v mediáni linii navzájem, jed- 

 notná světlost má tedy na řezu přibližně podobu písmene W. 

 Ventrální. jazýčkovitý zbytek přepážky možno pak sledovati 

 na sérii dále na zad jako stále nižší lamellu mezi oběma 

 polovinami thyreoidey. 



Další řezy ukazují nepatrné změny vylíčených poměrů. 

 Ventro-laterární hrboly přiléhají stále těsněji ku dorsální 

 stěně, čímž dorsální část dříve popsaných srpkovitých štěrbin 

 jest poznenáhla zatlačena a světlost žlázy nabývá vzhledu 

 vidlice, hroty dolů namířené (srovnej obr. 9.). Mimo to na 

 čtvrtém řezu na obr. d zmizela střední hrázka, čnící jako 

 oblý val do dutiny jícnové a mající na řezu bochníčkovitý 

 tvar (obr. c, d) a tím také slabé zářezy, po její stranách, 

 které jsme označili jako prvé stopy pozdějších hlubokých 

 rýh laterálních, spodina jícnu nad thyreoideou jest celá dor- 

 sálně mírně vyklenutá, nejevíc v mediáni linii ničeho pozo- 

 ruhodného. — Na čtvrtém pak řezu dalším souvisí již světlost 

 thyreoidey s dutinou jícnovou širokýíii ústím, kterému na 



