Branchialní rýhy a štítná žláza ryb kruhoústých. 9 



bezprostředně předcházejících řezech předcházelo mělké pro- 

 hnutí v mediáni linii spodiny jícnové. Řez, k němuž jsme 

 dospěli, představuje fotografie obr. 9. Nad vidlicovitou svět- 

 lostí jest dosud viděti úzký můstek buněk, poslední to stopu 

 dorsální klenby žlázy z řezů předchozích, po spodině její 

 táhne se i zde mediáni příčka, způsobující vidličnatý tvar 

 světlosti, která se stran omezena jest mohutnými hrboly, 

 základy to žlaznaté části thyreoidey; tyto útvary jsou tak 

 žloutkem přeplaěny, že jen silným zvětšením rozeznati v nich 

 možno střední šev, povstalý vchlípením a složením se původ- 

 ní jednoduché stěny. Vchlípené partie přiléhají co nejtěsněji 

 ku laterálním stěnám žlázy, a tyto opět ku postranním cé- 

 vám truneu, takže vše tvoří při malém zvětšení téměř jedno- 

 litou massu a jen silnými systémy lze hranice jednotlivých 

 lamell rozeznati. 



Na následujícím řezu jest thyreoidea v nepřerušeném 

 spojení s jícnem, můstek z obr. 9. zmizel; tato kommunikace 

 existuje však pouze na třech řezech dalších, i jest popsaný 

 primitivní základ thyreoidey již těchto zcela mladých stadiích 

 tak značně od jícnu separován, že pouze tři slabé řezy kom- 

 munikaci obou útvarů zasahují. Po oněch třech řezech na- 

 cházíme thyreoideu opět dorsálně uzavřenou, jeden z těchto 

 řezů distální částí žlázy vidíme na obr. la e. V bočných 

 stěnách jejích nelze již nijak rozeznati nějaké vchlípení ani 

 dle středního švu, který by vchlípením nutně vznikl, ani dle 

 postaveni žloutkových plotének, které na proximálních řezech 

 byly paprskovitě kol onoho švu uspořádány- Stěny thyreoidey 

 jsou však stále značně tlusté, žloutkem hojně vyplněny a 

 spodina žlázy pokračováním ventrální přepážky na dvé roz- 

 dělena, jak z obr. la e jest patrno. 



V nejdistálnější své části objevuje se thyreoidea na ře- 

 zech jako ravnoramenný trojúhelník s tlustými rameny a 

 tenkou spodinou; střední přepážky není více, dno jícnu jest 

 úplně horizontální. Žláza na řezech ubývá na objemu a tím 

 i světlost její jeví se jako stále na zad se zužující kanálek. Na 

 ^0. řezu za ústím mizí světlost úplně a řezy zachycují jen 

 distální stěnu žlázy, která jeví se jako široká, žloutkem vy- 

 plněná příčka mezi oběma větvemi truneu, která posledně — 

 značně zúžená — objevuje se na čtvrtém řezu dalším, který 



