Branchialní rýhy a štítná žláza ryb kruhoú stých. 23 



I jest z předchozího popisu zřejmo, že tato rýha — hypo- 

 branehialní — během vývoje pokročila dále ku předu, změ- 

 nivši ovšem i svůj tvar, až splynula s centrálním vývodem 

 thyreoidey (obr. VI.); a tím nastala zároveň kontinuita rýhy 

 hypobranchialní s předními rýhami laterálními. I táhnou se 

 nyní po spodině jícnu rýhy spolu související. 



Další řezy série (za obr. VI.) zachycují proximální konec 

 zadního zdviženého nosu thyreoidey (srovnej na tabulce obr. 

 7. a 20.), a protínají jeho kruhovité lumen. HypobraDchialní 

 rýha jest tak hluboká, že na řezu přimyká se těsně k jeho 

 dorsální stěně, na druhém řezu dále lumen nosu, nyní srdčité, 

 souvisí se světlostí centrální komory.*) Srdčitý tvar vznikl 

 tím, ze byl zachycen zatím jen dorsální úpon střední pře- 

 pážky, která již na řezu příštím zasažena jest v celé své 

 délce, dělíc distální konec thyreoidey dokonale ve dvě polo- 

 viny. Laterální komory žlázy jsou postupně stále menší a 

 světlost jich sotva patrná; světlost ta mizí o tři řezy dále 

 a druhý řez další leží již úplně za thyreoideou. Řez tento 

 zastihuje již kořen obou větví truncu arterielního, který, 

 odpovídaje dvěma cévám, jest v těchto místech značně široký 

 (obr. VII.), i budeme v distálnější končině pozorovati vždy 

 jen cévu nepárovou, různého tvaru. Na obr. VII. vidíme 

 mimo odbočku cévv žaberní po pravé straně obrázku i po- 

 kračování rýhy hypobranchialní. Tato jest poněkud jiného 

 tvaru než bezprostředně za ústím žlázy, značně do faryngu 

 vztýčena a dotýká se svou spodinou přímo cévy. 



Další řezy série ukazují nám poměry nevalně odchylné; 

 truncus arteriosus změnil svůj tvar, jeho větší průměr leží 

 směrem dorsoventrálním a truncus sám leží nad niveau spo- 

 djny faryngové. Epithel této, objímaje ho, vystupuje tedy 

 značně do výše a jest nahoře stále prohnut v hypobranchialní 

 rýhu, která jest stále značně hluboká. Celek, truncus a nad 

 ním probíhající rýha, ční daleko do faryngu, tvoříce vysoký 

 val na jeho spodině; v určitých distancích vysílá truncus 

 postranní arterie žaberní. Teprve dále na zad jest patrno, 

 že hypobranchialní rýha stává se mělčí a zároveň poněkud 



*) Jest bohužel nemožno všecky tyto složité poměry z důvodu 

 úspory místa provázeti vyobrazeními, jež jedině mohou jasný obraz 

 celku poskytnouti. 



