Branchialní rýhy a štítná žláza ryb kruhoústýjh. 47 



které na ventrální straně přecházejí v tak zvaný endostyl, 

 ústřední, obrvenou a žlaznatou rýhu ; mimo tuto ventrální, 

 hypobranchialní rýhu mají Tunieati v dorsální stěně rýhu 

 •epibranchialní, rovněž vířivou. Partikule potravy, které s vo- 

 dou do faryngu přicházejí, jsou slizem endostylu slepeny, 

 obklopeny, proudem vody, který brvy způsobují, podél po- 

 stranních oblouků vzhůru dopravovány a dostávají se konečně 

 podél epibranchialní rýhy do oesofagu. Celé zařízení obrve- 

 ných rýh napomáhá tedy přijímání potravy. U Ascidií na- 

 cházíme ještě v bezprostřední blízkosti vířivého apparátu 

 do faryngu ústící hlubokou, obrvenou jamku, která jest ve 

 spojení s t. zv. neurální žlázou v sousedství ganglia; orgán 

 tento jest vykládán jako smyslový, čichový či chuťový, ba 

 i hypofysa vyšších chordátů v něm spatřována (Julin). 



U Acranií (Amphioxus) jsou zcela podobné poměry 

 ^ příslušné části roury zažívací. Na rozhraní úst a jícnu 

 jest zavěšena zvláštní řasa, velům, s kruhovitým, ven- 

 trálně přerušeným svalem. V žaberní části střeva probí- 

 hají v mediáni linii rýhy epi- a hypobranchialní, které v předu 

 dvěma obrvenými oblouky v sebe přecházejí; obě rýhy jsou 

 hustě obrveny, ventrální, v níž nejdelší brvy soustředěny 

 jsou právě uprostřed, chová ve svých stěnách čtyři mocné 

 žlaznaté pruhy, které v její délce od předu na zad probíhají. 

 Význam vířivého zařízení pro dopravu potravy jest u Amphio- 

 xa podobný, jako u Tunicatů. Na stropě dutiny u Amphioxa 

 jest umístěna vířivá jamka, nemající žlázy, a vykládaná jako 

 ústroj chuťový neb čichový; jest to t. zv. jamka Hatscheko- 

 va. Ježto však u Amphioxa nepárové čichové jamce odpoví- 

 dá spíše jamka Kollikerova, která vznikla při vyústě- 

 ní neuroporu a později se přesune k levé straně a jest ner- 

 vem opatřena, zdá se Hatschekova jamka býti spíše jen částí 

 vířivého apparátu bez zvláštní smyslové funkce (trubicovitý 

 orgán, který se zakládá za touto jamkou, vyložil Legros 

 jako homologon hypofysy Cyclostom). 



Srovnejme nyní s těmito známými poměry nejnižších 

 <3hordátů výsledky, dosažené u Ammocoetů v prvé části této 

 práce. Byly tam popsány mediáni rýhy epi- a hypobranchi- 

 alní, táhnoucí se téměř celou délkou žaberního traktu (obr. 19.) 

 ^ spojené vpředu laterálními rýhami. Celý systém rýh jest 



