Branchialní rýhy a štítná žláza ryb kruhoústýcíi. 67 



Geg enbaur používá, i z popisu vysvítá, že považoval za 

 hypobranchialní rýhu Ammocoeta pouze ono proximální pro- 

 hloubení ve faryngu, ze kterého vzniká thyreoidea, postthy- 

 reoidní rýha hypobranchialní mu známa nebyla. Čteme totiž: 

 »Da sie (die Hypobranchialrinne) nicht lángs der ganzen Kie- 

 menhohle sieh erstreckt, scheinen in Vergleichung mit Tuni- 

 caten schon Reductionen vorzuliegen. Das Epithel der Rinne 

 jedoch bietet wiederum Modificationen dar, die auf dieselben 

 Zustánde wie bei den Tunicaten verweisen. Es bildet ur- 

 spriinglich zwei an der ventralen Medianlinie verlaufende 

 Leisten, welche unterhalb des Niveaus der bieden Kiemen- 

 arterienaste verlaufen, bis zum Ursprung der letzteren aus 

 dem einheitlichen Stamme (W. Muller).« Rýha postthy- 

 reoidní jako součást hypobranchialního orgánu sáhá však 

 téměř až ku konci žaberní dutiny, tedy v tom ohledu není 

 redukce proti formám nižším. Také Calberlovy obrázky 

 příčných řezů, které Gegenbaur do své práce vkládá, po- 

 tvrzují, že považoval za hypobranchialní rýhu pouze základ 

 thyreoidey. — Také v jiné knize Gegenbauerově (14) jest 

 zdůrazněno, že rýha hypobranchialní u Ammocoeta neprostírá 

 se v celé délce dutiny žaberní a použito jest téhož vyobra- 

 zení Calberlova, jako v práci dříve uvedené. 



Vířivý apparát Ammocoeta byl také popsán A. S c h n e i- 

 d e r e m (46). Bylo již při kritice prací Dohrnových po- 

 dotčeno, že Schneider pozoroval nepárovou rýhu která 

 sáhá od počátku »žaludku« k ústí thyreoidey; dále líčí 

 Schneider vzestup rýh pery f ary ngealních, které se 

 sbíhají v dorsální linii a praví o nich dále: »...dort 

 werden dieselben flach und ziehen nun als Wimperschnur an 

 den beiden Seiten der oben beschriebenen dorsalen Kante in 

 geringer Entfernung von deren freiem Rande bis zum Ein- 

 gang des Magens der Kiemenhohle« (cit. z D o h r n a). Tento 

 popis dorsálního vířivého ústroje neshoduje se s mým pozo- 

 rováním; dorsální hrana, či val mění se v určitých interva- 

 lech v rýhu (obr. 18.), která odpovídá epibranchialní rýze 

 Amphioxa. Útvar dorsální — i tam, kde zůstává konvexním 

 (obr. 17.) — jest v celé své rozloze hustě obrven (obr. 30. — 

 32.), i nelze rozeznati po jeho stranách párovitou vířivou 

 pásku, při čemž by jeho mediáni »hrana« zůstávala neobr- 



6* 



