76 



VIII. Dr. Jaromír Wenig-: 



se opět otázky thyreoidey, odvolávaje se na práci dřívější 

 (25). Údaje Ju li novy, že thyreoidea přijímá pět párů 

 arterií thyreoidních místo jednoho, Dohrnem udaného, 

 byly opraveny hlavně prací Cori-ho (4). Julin vyvrací 

 Dohrnovu theorii o vzniku thyreoidey ze zbytku štěrbin 

 iaberních, dovolávaje se rozlohy žlázy v okrsku čtyř štěrbin 

 žaberních. V otázce homologie opakuje konkluse učiněné 

 v starší práci své a Van Benedenově (25). 



M e u r o n (35) podává ve své práci přehled dosavad- 

 ních prací a sleduje vývoj thymu a thyreoidey (Thyroíde 

 primitive a Thyroídes accessoires) u AcantJiias, Bufo, Raná, 

 Ajnblystoma, Lacerta, Gallus, Ovis, Homo. U všech obratlovců 

 zakládá se thyreoidea (glande thyroíde primitive) na ven- 

 trální straně faryngu v končině druhého oblouku žaberního. 

 Rozdíly ve vývoji jsou jen málo důležité, tak na př. u sau- 

 ropsid a ssavců objevuje se žláza jako vychlípení stěny 

 jícnové a obsahuje větší neb menší světlost od počátku, kdežto 

 u nižších forem jest prvý základ solidní (bourgeon épithélial). 

 U Bufo a Raná tvoří se tento » pupen « na spodině hluboké 

 rýhy ve ventrální stěně jícnové. Ku konci uvádí autor obě 

 theorie o morfologické hodnotě thyreoidey, Miillerovu (thy- 

 reoidea jest homologon endostyluj a Dohrnovu (thyreoidea 

 jest zbytek žaberní štěrbiny, jež ležela mezi dvěma oblouky, 

 z nichž vznikl oblouk hyoidní) a nepřikloňuje se ku žádné 

 z nich: »Les connaissances et Texpérience me manquent 

 malheureusement pour prendre position dans le debat. Du 

 reste, dans Tétat actuel de la science il parait bien difficile 

 ďadmettre sans conteste Tuně ou Tautre des hypothěses que 

 j'ai signalées plus haut.« 



Livini (29) nalézá hypobranchialní rýhu u embryí ku- 

 řete, které předchází ztluštění ventrálního faryngového epi- 

 thelu v obvodu druhé štěrbiny žaberní a která jest nej- 

 hlubší v končině základu orgánu sluchového (obr. 2., 3.). 

 Rýhu tu autor pokládá za homol ogickou s endostylem. »Si 

 puó, con fondamento, ritenere che la doccia di cui ě questi- 

 one rappresenti, in forma rudimentale, la doccia ipobranchi- 

 ale dei Tunicati e dell' Amphioxus. Se, come non mi par 

 dubbio, tale interpretazione ě giusta, viene dimonstrata, in 

 iin altero Vertebrato, la comparsa transitoria di un organo, 



