o původu našich tarasů diluviálnícli. 23 



erose zemdlí; k akumulaci v oblasti pramenné sotva kdy 

 dochází. 



Všecky obrazce (2., 3., 4., 6., 7., 8.), kde Si e gert kreslí 

 v oblasti pramenné dva tarasy jako funkci jejího pohybu 

 vertikálního, jsou nesprávné a mohou se toliko vztahovati 

 na střední tok řeky. Ostatně to (na str. 11) sám připouští 

 pro případ 6. až 8. (vznik nového tarasu nad starým při 

 kladném pohybu vrchoviska), ale také obrazce 2., 3., 4. (vznik 

 nového tarasu pod starým při záporném pohybu vrchoviska) 

 neodpovídají skutečnosti v oblasti pramenné. Tutéž udává 

 Dříklad vzniku nového tarasu nad starým, nížinu horno- 

 rýnskou, kde starší dno údolní s tarasem leží několik set m 

 pod dnem nynějším, takže se dolní a horní erosní základna 

 nestotožňují ani s ústím ani s vrchoviskem, nýbrž s disloka- 

 cemi, jež kříží údolí rýnské. Poklesem dna vznikla propad- 

 lina, jež se naplnila nánosem Rýna. Mám za to, že všecky 

 jeho obrazce ještě nejlíp odpovídají právě tomuto případu, 

 kdy dvěma dislokacemi byl proťat běh řeky a kra stoupla 

 za podmínek antecedenčního vývoje nebo klesla, vykonávajíc 

 povlovný buď jednostranný neb dvojstranný pohyb svislý. 

 Pak vždy v části pohnuté nastává při poklesu akumulace, 

 při zdvihu erose. ^^) 



Schématem takto upraveným nejsou však ještě vyčerpány 

 případy saekulárního zdvihání a klesání povrchu země bez 

 diaklas (zdvihy a poklesy), zjevy to obecnější, než prolomy 

 a hrástě. Při nich nemusí dojíti k sedlům a pánvím orogra- 

 ficky patraým, pročež není radno pro vlnění povrchu těch 

 jmen užívati. Vedlejší obrazec obsahuje v levo tvar i polohu 

 nynějšího povrchu vzhledem k hladině mořské (plnou čarou) 

 a tvar i polohu povrchu dřívějšího (čárkovaně), povrch v celku 

 stoupl neb klesl (1, 2), zvedl se neb klesl jednostranně (3, 4, 

 5, 6), prohnul se neb se vzedmul mezi ústím a vrchoviskem 

 (7, 8), zvlnil se ve zvláštním případě tak, že mezi ústím a 



26) Oddělí-li se pramen příčnou dislokací od ostatního toku, 

 jenž podle ní klesne, řítí se voda dolů vodopádem a dole nakupuje 

 taras, jak jej Siegert kreslí na obr. 6.-8. Klesne-li však pramen 

 účinkem této dislokace, přestane řeku napájeti i nemůže vzniknouti 

 zjev označený Siegertovým obrazcem 2.-4., leda by se současně 

 i dno řeky propadlo. 



