o původu našich tarasů diluviálních. 29 



170 m, aby na straně saské severně Drážďan poklesl na 110 m. 

 Odtud usuzuje E. na lokální zdvih tohoto tarasu v severních 

 Cechách, tak že by tok Labe byl zde antecedentní*^). Vedle 

 toho poukazuje E. na překládání říčních toků (Labe prý 

 teklo od Hradce Králové dřív k Chlumci n. C. a pak 

 k Týnci n. L., Jizera od Turnova dřív k Jičínu v rel. výšce 

 160 m, Olše dřív údolím Bělé do Labe, Labe od Drážďan 

 k severu a pak Horní Lužicí k východu). Úzké zářezy řek 

 považuje za zjev mladší svrchního rozlehlého tarasu. Toto 

 zmlazení reliéfu vysvětluje zdvihem Čech za doby čtvrto- 

 horní. 



Z morfologických důvodů vyvozuje M e i s z n e r*^), že 

 musil nastati pokles Polabí po uložení miocenní akumulace 

 na horní Tiché Orlici a Moravské Sázavě, jež prý tenkrát 

 tvořily řeku vlévající se do moře miocenního. Tak prý jen 

 vysvětlíme tok Tiché Orlice, jež od ústí až po Ky šperk jest 

 novotvar pomiocenní, od Kyšperka po Vernéřovice teče v 

 starém korytě, které prohybem Polabí nabylo sklonu opačné- 

 ho, odtud výše až téměř po Celné teče nad úrovní sedimentů 

 říčních, dále však pod ní. Vývody jeho ovšem nemohou býti 

 přijaty bez námitek. 



Poněvadž není miocenních sedimentů v Labské kotlině, 

 byla kotlina ta patrně vyšší než úroveň moře miocenního, 

 tak že ji moře to zaplaviti nemohlo. Dnes tkvějí mořské 

 miocenní sedimenty ve výši větší (na jihu Opatova téměř 

 450 m n. m.) než kotlina Labská, i soudí Meiszner, že 

 po odchodu miocenního moře se udala tato změna relativní 

 výšky miocenuích usazenin a kotliny Labské. Aby úsudek 

 tento nevzbuzoval námitek, měl Meiszner ukázati, že 

 útvar křídový tvořil za miocénu plošinu, která od jiho- 

 východu byla částečně zaplavena mořem. Důkaz by bylo 

 možno podati nejlépe snad sedimenty řek, jež se braly touto 



^^) Za tisku vyšla práce O. Kodyma: »Geologickomorfolo- 

 gický příspěvek k poznání štěrků a vývoje říčních toků ve středních 

 Čechách« (Sb. čes spol. zem. 1920), v níž dovozuje, že 170 metrový 

 taras v Českém Středohoří je většího stáří než svrchní taras Labe — 

 Vltavy. Tím by ovšem odpadl doklad pro zdvih. Za to upozorňuje 

 K o d y m na dil. zlom hosti vařskoprosecký. 



^*) Meiszner A.: Die Talgeschichte der Stillen Adler. Geogr.- 

 J.-B aus Oster. 1911, IX. 



