30 III. R. Sokol: 



krajinou, ústíce se do zálivu moře rniocenního. Tento důkaz 

 však Meiszner zůstal dlužen z valné části. Walther*^) 

 má za to, že ještě v pliocénu a za staršího diluvia byla 

 erosní základna říční v pánvi středomoravské. 



Meisner s d^irazem upozornil (str. 219) na to, že 

 s blízkostí moře miocenního nutně musil nastati v Čechách 

 východních erosní klid, že řeky tekoucí z této končiny, kte- 

 ráž v době relativně nedávné byla dnem mořským a na níž 

 se nějak valně neprojevila (až na několik flexur a zlomů) 

 horotvorná činnost, nemohly neusazovati sedimentů a ne- 

 mohly se nesnažiti o srovnání krajiny v peneplain. Považme 

 dále, že dno bývalého miocenního moře má dnes značnou 

 výšku a že tudíž byla vyzdvižena pevnina mocně, což vedlo 

 k erosi. 



Také na severní straně české plástve křídové v Česko- 

 saském Švýcarsku Staff a Ras muss**^) požadují výzdvih 

 krajiny mezi Lužicí a Krušnými horami v době předčedi- 

 čové, v době výlevu čedičů a znovu před příchodem ledovce 

 severského (snad v pliocénu). Po každém zvednutí nastala 

 mohutná erose a denudace, jimiž vypracován}^ 3 úrovně 

 (550 m, 400 m, 100 m vysoké) skalných vrcholů pískovcovýcli. 

 V dobo nynější zbystřená erose zdá se prý svědčiti o novém 

 výzdvihu. 



Uvažme ještě, že český útvar křídový byl koncem doby 

 křídové vyzdvižen, aby moře mohlo odtéci, že v miocénu 

 opět se část jeho octla pod mořem a že dnes ve všech částech 

 svých je značně výše než býval jako uloženina dna mořského. 

 Již tyto údaje, o nichž nelze pochybovati, přesvědčí nás, že 

 absolutní výška naší vlasti nebyla v posledních dobách geo- 

 logických nijak stálou, ale podléhala občasným změnám 

 (začasté i různého smyslu v částech sousedních). Nelze tedy 

 se nehraniti myšlence, že by v diluviu měl vládnouti naprostý 

 klid epirogenetický. 



Ostatně všem geomorfologickým pokusům o vysvětlení 

 reliéfu severních Čech musí býti podložen tento samozřejmý 



^' ) W al t h e r J. : Lehrbuch der Geolog:ie Deutschlands, II. vy d. 1 9 1 2, 

 ^^) Staff u. Rasmuss: Zuř Morphogenie der Sachs Schweiz. 

 Geol, Rundschau 1911. 



