40 III. R. Sokol: 



některé údolní profily Sázavy, Mže — Berounky a Vltavy 

 mají týž ráz. Nikde ovšem není úsudek náš tak bezpečný 

 jako u Všembery pod Klučovém. Postglaciální fauna hlini- 

 tého nánosu vysoko nad potokem na příkrém jeho břehu ne- 

 připouští jiného výkladu, než že se v době postglaciální tyto 

 potoky zařízly. Tak jsme získali přesvědčivý doklad o změně 

 klimatu po době ledové, kterýmž dokladem se i nepřímo 

 potvrzuje názor o mlžné kondensaci za dob ledových. 



Periodicita akumulace a erose odpovídá periodicitě le- 

 dovcové, což potvrzuje oprávněnost uvedené tektonické hypo- 

 thesy tím spíše, když všecky ostatní domněnky sklamaly. 

 V suchých obdobích interglaciálních sotva bylo lze na 

 reliéfu vykonati změny pronikavé, ač ovšem akumulace s 

 erosí proudů chůdo vodých pokračovala jsouc jistě velepodobná 

 skrovným zjevům alluviálním. V interglaciálech tedy ne- 

 snadno bylo dohoniti, co se zameškalo v glaciálech, neboť 

 hlavním činitelem jest množství vody. Poněvadž tarasy vyš- 

 ších stupňů mají velikou šířku, lze souditi, že se prohlubování 

 dalo za doby vysokého stavu vodního, odkudž dále plyne, že 

 se zvedání pevniny konalo ještě za glaciálu a že tedy retar- 

 dace zdvihu proti maximu zalednění nebyla veliká. 



Poněvadž mocná erose i akumulace, vyhloubení údolí 

 a uložení tarasu na oboustranné nivě v něm jsou dílem do- 

 by ledové a doba meziledová nevykonala než nepodstatné 

 doplňky, odpadá rozhodování, zda tarasy náležejí období 

 glaciálnímu nebo interglaciálnímu. Spolu se vysvětlují nesnáze 

 s paralelisováním tarasových zjevů v Německu a u nás se 

 zjevy tarasovými v Alpách. Pohyby tektonické nekonaly se 

 jak jest pochopitelné, ani všude v stejné míře ani současně, též 

 jest zcela dobře možná, že vybavenj^ byly po částech. Tak 

 vzniklo několik tarasů pod sebou v době, kdy se v krajině 

 sousední vytvořil taras jediný. 



Zvětšené proti dnešku množství srážek, jež pro glaciální 

 období nutno přijmouti, nesrovnává se zdánlivě s vývody 

 Penckovými — Briicknerovými o rovnoběžnosti 

 hranic diluviálních ledovců alpských za různých zalednění. 

 Z této rovnoběžnosti usoudili totiž správně na množství 

 srážek přibližně rovné s dobou nynější. Konala-li se však 

 kondensace par vodních mlhou a jen z menší části deštěm 



